ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/15818/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Стецика Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Євротехлогістик” до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Євротехлогістик” (далі – ТзОВ “Євротехлогістик”, позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці (далі – митниця, митний орган, відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 30.07.2025 №UA205140/2025/000224/2 та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/001977.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що митне оформлення товару здійснювалося із заявленням митної вартості за основним методом визначення митної вартості – за ціною договору (контракту), відповідно до положень Митного кодексу України (далі – МК України), зокрема статей 49, 52, 53, 54 та 58.
Позивач вказує, що для підтвердження заявленої митної вартості ним було подано повний перелік документів, передбачений частиною другою статті 53 МК України, а саме зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактуру (інвойс), платіжні документи, транспортні документи, документи щодо вартості перевезення, а також інші товаросупровідні документи.
На думку позивача, наведені митним органом підстави для коригування митної вартості є формальними та не впливають на числове значення митної вартості товару. Зокрема, різниця у зазначенні умов поставки (EXW та FCA) в окремих документах не змінює структуру митної вартості, оскільки в обох випадках витрати на транспортування несе покупець. Також позивач зазначав, що витрати на навантажувально-розвантажувальні роботи включені до загальної вартості перевезення та підтверджені відповідними документами.
Позивач наголошує, що митним органом не доведено наявності обставин, які відповідно до статей 53-55 МК України унеможливлюють застосування основного методу визначення митної вартості, а тому оскаржуване рішення та картка відмови є протиправними.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що під час контролю правильності визначення митної вартості товарів, здійсненого відповідно до статей 54 та 55 МК України, було встановлено наявність розбіжностей у поданих документах та відсутність усіх відомостей, необхідних для підтвердження числових значень складових митної вартості.
Митниця зазначила, що спрацювання системи управління ризиками відповідно до статті 337 МК України стало підставою для проведення поглибленої перевірки поданих документів. За результатами такої перевірки встановлено розбіжності щодо умов поставки, відомостей про перевізника, а також відсутність підтвердження включення витрат на навантажувально-розвантажувальні роботи до митної вартості товару.
Крім того, митниця вказувала на неподання декларантом у повному обсязі додаткових документів, витребуваних відповідно до частини третьої статті 53 МК України, що, на думку відповідача, унеможливило визнання заявленої митної вартості та зумовило застосування повноважень щодо її коригування.
У відповіді на відзив позивач заперечив доводи митного органу, зазначивши, що всі витрати, які підлягають включенню до митної вартості відповідно до Митного кодексу України, були фактично понесені та документально підтверджені.
Позивач наголошує, що відсутність виокремлення навантажувально-розвантажувальних робіт окремим рядком у рахунку-фактурі не свідчить про їх невключення до митної вартості, оскільки такі витрати включені до загальної вартості перевезення, що підтверджується довідкою про транспортні витрати.
Також позивач зазначає, що розбіжності у найменуванні перевізника зумовлені залученням експедитором третіх осіб, що відповідає положенням Цивільного кодексу України, та не впливає на визначення митної вартості товару. На думку позивача, митним органом не доведено, що встановлені ним розбіжності призвели до заниження митної вартості або виключають можливість застосування основного методу її визначення.
Ухвалою суду від 12.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника Волинської митниці про розгляд справи із викликом (повідомленням) сторін у судове засідання.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
На виконання зовнішньоекономічного контракту №398 від 13.08.2024, укладеного між компанією GRUMA Nutzfahrzeuge GmbH (Німеччина) та ТзОВ “Євротехлогістик”, згідно із рахунком-фактурою (інвойсом) №RE10-1322130 від 18.07.2025, позивачем на митну територію України ввезено товар (запасні частини до навантажувача, що були у використанні).
29.07.2025 декларантом позивача в порядку електронного декларування до Волинської митниці подано митну декларацію (далі – МД) від 29.07.2025 №25UA205140047535U8 з описом товару: “Запасні частини до навантажувача, що були у використанні, Підіймальне чи вантажно-розвантажувальне навісне обладнання до автонавантажувача: - Захватний пристрій для рулонів; - Марка: Auramo; - Модель: TRA-350NLE; - Рік випуску - 2018; - Серійний номер - 40700101; - Вантажопідйомність: 3500 кг, - Вага: 1750 кг. Торговельна марка: Auramo; Виробник: Auramo, FI”.
У вказаній декларації митна вартість товару визначена за основним - першим методом, а саме за ціною товару – 2 400,00 євро та з урахуванням витрат, які покупець поніс під час переміщення товару до митного кордону України в сумі 22 200,00 грн. Відтак, митна вартість у перерахунку на національну валюту задекларована на суму 139 072,08 грн (графа 12 МД).
Для підтвердження митної вартості декларантом надано: рахунок-проформу (Proforma invoice) №AU10-1039401 від 18.07.2025; рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №RE10-1322130 від 18.07.2025; автотранспортну накладну (Road consignment note) б/н від 24.07.2025; декларацію про походження товару (Declaration of origin) №RE10-1322130 від 18.07.2025; загальна декларація прибуття №25UA141000832885Z0 від 27.07.2025; платіжний документ, що підтверджує вартість товару №529 від 21.07.2025; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №28072025-02 від 28.07.2025; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №2707-593 від 27.07.2025; зовнішньоекономічний договір (контракт) №398 від 13.08.2024; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №05 від 18.07.2025; доповнення до внутрішнього договору (контракту) №3 від 22.04.2025; договір про надання послуг митного брокера №263 від 27.08.2022; договір (контракт) про перевезення №2207-593 від 22.07.2025; заява декларанта про незастосування обмежень щодо пропуску та випуску товарів; інші некласифіковані документи (фото) від 24.07.2025; копія митної декларації країни відправлення №25DE740164821837B2 від 18.07.2025.
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом в електронному повідомленні від 30.07.2025 зазначено, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять наступні розбіжності.
Відповідно до рахунка-фактури від 18.07.2025 №RE10-1322130 умови поставки вказані FCA, що суперечить умовам поставки, вказаним в гр. 20 МД – EXW.
Згідно гр. 23 автотранспортної накладної від 24.07.2025 №б/н штамп та підпис перевізника зазначений LLC “STTRANS”, що суперечить перевізнику, зазначеному в довідці від 27.07.2025 №2707-593 - ФОП ОСОБА_1 .
В довідці про транспортні витрати від 27.07.2025 №2707-593 вказано про наявність навантажувально-розвантажувальних робіт, проте дані витрати відсутні серед найменувань наданих послуг в рахунку-фактурі від 28.07.2025 №28072025-02 та в гр. 21 ДМВ, що свідчить про їх невключення до митної вартості товару.
Внаслідок цього митним органом в електронному повідомленні декларанту запропоновано подати такі документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) транспортні (перевізні) документи; 6) банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних послуг (за наявності оплати); 7) страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Декларантом на вимогу митниці надано: 1) договір-заявку від 22.07.2025 №2207-5; 2) довідку про транспортні витрати від 27.07.2025 №2707-593 (продубльовано); 3) інтернет-джерело від 30.07.2025; 4) додаткову угоду від 29.07.2025 №1.
На думку митного органу, переліку запитуваних митницею документів не надано, листом від 30.07.2025 №1 повідомлено про відсутність інших додаткових документів.
Митниця вважає, оскільки відповідно до договору-заявки від 22.07.2025 №2207-5 сума фрахту за перевезення не зазначена, вказане не дає змоги підтвердити заявлені транспортні витрати по даному маршруту.
Додаткова угода №1 щодо зміни умов договору датується 29.07.2025, проте на момент приймання-передачі товару (автотранспортна накладна датується 24.07.2025) та згідно копії митної декларації країни відправлення №25DE740164821837B2 від 18.07.2025 умови поставки зазначені FCA.
B наданому інтернет-джерелі від 30.07.2025 продавець товару суперечить продавцю, вказаному в зовнішньоекономічному договорі (контракті) від 13.08.2024 №398 - GRUMA Nutzfahrzeuge GmbH, а також вартість товару заявлена на рівні 1550 євро, що суперечить вартості, вказаній в рахунку-фактурі від 18.07.2025 №RE10-1322130 - 2400 євро, а отже дане інтернет-джерело не стосується оцінюваного товару.
У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 2б (ст. 60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МК України) та методу 2г (ст.63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта, у зв`язку з тим, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та містять вищевказані розбіжності, а також в зв`язку з спрацюванням ризиків АСУР, митницею відповідно до положень ст. 55 та ст. 57 МК України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару. 
На виконання вимог Методичних рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 01.07.2021 №476, митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення “Інспектор”, а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено. 
Внаслідок вищезазначеного Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 30.07.2025 №UA205140/2025/000224/2 та сформувала картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/001977.
Як зазначено у графі 33 оскаржуваного рішення, митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, згідно раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, а саме: - товар 1 - на рівні 4,53 євро/кг за МД №UA100430/2025/582506 від 08.04.2025. Митницею за основу для коригування митної вартості товару взято вартість схожого товару: “Частини, призначені виключно для автонавантажувачів з вилковим захватом, бувші у використанні... Рулонний захват марки BOLZONI AURAM0AR-30RJ-15, рік виготовлення 2018”, країна походження Фінляндія, імпорт товару якого здійснено на умовах поставки FCA DE.
У рішенні додатково зазначено, що декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг за умови надання гарантій відповідно до розділу Х МК України. Декларант має право оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 Митного кодексу України або в судовому порядку.
Товар випущено у вільний обіг згідно з МД №25UA205140047793U від 30.07.2025 з наданням гарантій, передбачених частиною сьомою статті 55 МК України.
Позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови, звернувся до суду із цим позовом.
При вирішення спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.
Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частиною п`ятою статті 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.
У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до частини четвертої статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).
Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 54 МК України Верховний Суд зробив в ряді постанов, зокрема в постановах від 27 березня 2020 року у справі №540/2605/18, від 21 жовтня 2021 року у справі №420/4820/19.
Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту).
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).
У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.
Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
За приписами частин першої, другої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.
Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У розглядуваному випадку спірне рішення прийняті відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України: декларант не надав усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.
Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом декларант подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України: рахунок-проформу (Proforma invoice) №AU10-1039401 від 18.07.2025; рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №RE10-1322130 від 18.07.2025; автотранспортну накладну (Road consignment note) б/н від 24.07.2025; декларацію про походження товару (Declaration of origin) №RE10-1322130 від 18.07.2025; загальна декларація прибуття №25UA141000832885Z0 від 27.07.2025; платіжний документ, що підтверджує вартість товару №529 від 21.07.2025; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №28072025-02 від 28.07.2025; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №2707-593 від 27.07.2025; зовнішньоекономічний договір (контракт) №398 від 13.08.2024; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №05 від 18.07.2025; доповнення до внутрішнього договору (контракту) №3 від 22.04.2025; договір про надання послуг митного брокера №263 від 27.08.2022; договір (контракт) про перевезення №2207-593 від 22.07.2025; заява декларанта про незастосування обмежень щодо пропуску та випуску товарів; інші некласифіковані документи (фото) від 24.07.2025; копія митної декларації країни відправлення №25DE740164821837B2 від 18.07.2025.
Додатково на вимогу митниці було надано: 1) договір-заявку від 22.07.2025 №2207-5; 2) довідку про транспортні витрати від 27.07.2025 №2707-593 (продубльовано); 3) інтернет-джерело від 30.07.2025; 4) додаткову угоду від 29.07.2025 №1.
На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.
Так, відповідно до пункту 4.1. контракту №398 від 13.08.2024, загальна сума контракту складається із суми інвойсів.
Інвойсом №RE10-1322130 від 18.07.2025 підтверджена ціна задекларованого товару на суму 2 400,00 євро, оплата за який здійснена платіжним дорученням в іноземній валюті №529 від 21.07.2025.
До складу митної вартості також включені витрати на транспортування товару до митного кордону України у сумі 22 200,00 грн, на підтвердження чого декларантом надано, зокрема, довідку про транспортні витрати №2707-593 від 27.07.2025 та рахунок-фактуру (про надання транспортно-експедиційних послуг) №28072025-02 від 28.07.2025.
Щодо вказаних в оскаржуваному рішенні розбіжностей у поданих документах, суд зазначає наступне.
Відповідно до рахунка-фактури від 18.07.2025 №RE10-1322130 умови поставки вказані FCA, що суперечить умовам поставки, вказаним в гр. 20 МД - EXW.
Посилання митного органу на розбіжності в зазначенні умов поставки (FCA, EXW) суд оцінює критично, оскільки такі розбіжності не впливають на числове значення митної вартості у даному випадку, з огляду на те, що витрати на транспортування до митного кордону України фактично понесені покупцем та документально підтверджені. Така різниця щодо умов поставки не призводить до заниження митної вартості товару.
Відповідно до визначення поняття EXW згідно “Інкотермс 2010 Міжнародних правил тлумачення торгових термінів” (надалі Інкотермс 2010), які набрали чинності з 01.01.2011 року, “Ex Works” (namedplace) - “Франко завод” (вказана назва місця) означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з поставки, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві або іншому вказаному місці (наприклад: на заводі, фабриці, складіі т.п.).
Згідно зі ст. А.4 умов поставки EXW Інкотермс 2010 продавець зобов`язаний в обумовлену дату або в межах обумовленого строку надати невідвантажений в будь-який транспортний засіб товар у розпорядження покупця у зазначеному в договорі місці поставки.
Згідно з офіційним тлумаченням торговельних термінів Інкотермс 2010 умови поставки FCA або Франко-перевізник (... назва місця) означає, що продавець доставляє вантаж, який пройшов митне оформлення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Вибір місця постачання вплине на зобов`язання з навантаження й розвантаження товару в даному місці: якщо постачання здійснюється в приміщенні продавця, то продавець несе відповідальність за завантаження; якщо ж постачання здійснюється в інше місце, продавець за відвантаження товару відповідальності не несе.
Зі змісту зазначеного терміну вбачається, що поставка на умовах FCA покладає зобов`язання по завантаженню на продавця. Відповідальність знімається з відправника вантажу в той момент, коли він передає товар перевізнику, найнятому покупцем. Подальші ризики щодо транспортування вантажу покупець несе самостійно. При цьому всі експортні формальності та мита має здійснити та сплатити продавець, а витрати на імпортне оформлення залишаються на покупці. Ризики переходять від продавця до покупця після розміщення вантажу у транспорті, що належить перевізнику, або після передачі товару на місце завантаження транспорту перевізника.
На думку митного органу, декларантом не включено до митної вартості витрати на навантажувально-розвантажувальні роботи, оскільки в довідці про транспортні витрати від 27.07.2025 №2707-593 вказано про наявність навантажувально-розвантажувальних робіт, проте дані витрати відсутні серед найменувань наданих послуг в рахунку-фактурі від 28.07.2025 №28072025-02 та в гр. 21 ДМВ.
Рахунок-фактура - це документ, що формується перевізником, а не покупцем.
Сума, яка зазначена в рахунку-фактурі від 28.07.2025 №28072025-02 є загальною, тобто такою, що охоплює завантаження і розвантаження товару.
Водночас митний орган не обґрунтував яким чином відсутність виокремлення навантажувально-розвантажувальних робіт у рахунку-фактурі від 28.07.2025 №28072025-02 впливає на перевірку правильності визначення митної вартості.
У довідці про транспортні витрати від 27.07.2025 №2707-593 експедитором визначено, що вартість вантажно-розвантажувальних робіт вже включена у вартість перевезення, а страхування вантажу не проводилось. У зв`язку з цим у рахунку-фактурі від 28.07.2025 №28072025-02 вартість навантажувально-розвантажувальних робіт не виділена в окрему категорію цього рахунка. 
Отже, твердження митного органу про невключення до митної вартості витрат на навантажувально-розвантажувальні роботи є необґрунтованими і суперечить змісту наданих документів.
Фактично всі витрати, пов`язані з транспортуванням товару до місця ввезення на митну територію України, були документально підтверджені та враховані при визначенні митної вартості відповідно.
З приводу того, що згідно гр. 23 автотранспортної накладної від 24.07.2025 №б/н штамп та підпис перевізника зазначений LLC “STTRANS”, що суперечить перевізнику, зазначеному в довідці від 27.07.2025 №2707-593 - ФОП ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Згідно з графою 2 договору-заявки про надання послуг по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському та міжнародному сполученні №2207-593 від 22.07.2025 ФОП ОСОБА_1 є експедитором.
Стаття 929 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
За своєю суттю транспортне експедирування - це менеджмент у галузі перевезення вантажів, який може в себе включати не лише укладення договору з перевізником (від свого чи від імені Замовника), а й інший широкий спектр послуг, що не заборонені законом, та пов`язані із транспортуванням цього самого вантажу і т.д. Відносини експедиторів, вантажовідправників га вантажоодержувачів і порядок розрахунків між ними визначаються насамперед змістом договору на транспортно-експедиційне обслуговування. Учасники цієї діяльності вільні у виборі предмета договору, обов`язків та інших відносин, що не суперечить чинному законодавству. Експедитор може фактично виконати послуги, пов`язані з перевезенням вантажу, або лише визначити, узгодити та проконтролювати виконання заходів, спрямованих на вирішення передбачених договором завдань. У той же час, хоча договір транспортного експедирування залежно від його умов може містити окремі елементи договорів доручення, комісії, підряду, зберігання, перевезення тощо, його правова конструкція не є тотожною цим договорам, у зв`язку з цим законодавством передбачено окреме правове регулювання відносин за договором експедирування. Такі правові висновки наведені у постанові Верховного Суду у від 13.09.2019 у справі № 826/66/14.
Згідно зі ст. 9 Закону України “Про транспортно-експедиторську діяльність” від 01.07.2004 №1955-IV, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.
При цьому у плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.
Отже, уклавши договір-заявку про надання послуг по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському та міжнародному сполученні №2207-593 від 22.07.2025, замовник послуг ТзОВ “Євротехлогістик” переклав обов`язок щодо організації перевезення товару на експедитора ФОП ОСОБА_1 .
Відповідно, ФОП ОСОБА_1 на виконання умов цього договору організувала перевезення товару в інтересах позивача шляхом укладення інших договорів із безпосередніми перевізниками, зокрема із LLC “STTRANS” (ТзОВ “СТТРАНС”, на підставі договору-заявки про надання послуг по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському та міжнародному сполученні №2207-5 від 22.07.2025. Вказаний перевізник саме тому зазначений в автотранспортній накладній від 24.07.2025 №б/н.
Таким чином, посилання митного органу на розбіжність у найменуванні перевізника є формальним і не впливає на визначення митної вартості товару.
Також в рішенні митниця зазначила, що відповідно до договору-заявки від 22.07.2025 №2207-5 сума фрахту за перевезення не зазначена, що не дає змоги підтвердити заявлені транспортні витрати по даному маршруту.
Як зазначалося судом вище, вказаний договір укладений між ФОП ОСОБА_1 та перевізником ТзОВ “СТТРАНС”. 
Сам по собі договір-заявка від 22.07.2025 №2207-5 між наведеними сторонами не є документом, яким підтверджуються транспортні витрати для цілей визначення митної вартості.
Матеріалами справи підтверджується, що фактична вартість перевезення визначена та підтверджена рахунком-фактурою експедитора і довідкою про транспортні витрати, у яких зазначено маршрут перевезення, пункт перетину митного кордону України та конкретну суму витрат.
Митний кодекс України не містить вимоги щодо обов`язкового зазначення вартості фрахту саме у договорі-заявці із безпосереднім перевізником, якщо така вартість підтверджена іншими належними та допустимими доказами.
Таким чином, відсутність суми фрахту в договорі-заявці від 22.07.2025 №2207-5 не свідчить про недостовірність чи непідтвердженість транспортних витрат та не унеможливлює їх перевірку.
У рішенні митниця також зазначила, що додаткова угода №1 щодо зміни умов договору датується 29.07.2025, проте на момент приймання-передачі товару (автотранспортна накладна датується 24.07.2025) та згідно копії митної декларації країни відправлення №25DE740164821837B2 від 18.07.2025 умови поставки зазначені FCA.
Суд зазначає, що саме по собі укладення додаткової угоди після фактичного відвантаження товару не свідчить про недостовірність поданих документів, оскільки така угода спрямована на уточнення або зміну умов правовідносин між сторонами та не змінює факту здійснення поставки.
Крім того, зазначення умов поставки FCA в автотранспортній накладній та в митній декларації країни відправлення не суперечить заявленій митній вартості, оскільки, як встановлено судом, у разі застосування умов поставки як EXW, так і FCA витрати на транспортування товару до митного кордону України несе покупець та такі витрати підлягають включенню до митної вартості за умови їх документального підтвердження.
Отже, наявність різних умов поставки в окремих документах не впливає на числове значення митної вартості та не може бути підставою для коригування митної вартості товару.
Щодо посилання на те, що в наданому інтернет-джерелі від 30.07.2025 продавець товару суперечить продавцю, вказаному в зовнішньоекономічному договорі (контракті) від 13.08.2024 №398 - GRUMA Nutzfahrzeuge GmbH, а також вартість товару заявлена на рівні 1550 євро, що суперечить вартості, вказаній в рахунку-фактурі від 18.07.2025 №RE10-1322130 - 2400 євро, а отже дане інтернет-джерело не стосується оцінюваного товару, суд зазначає наступне.
Інформація з відкритих інтернет-джерел носить довідковий характер і сама по собі не є належним доказом недостовірності ціни конкретної зовнішньоекономічної операції, якщо така ціна підтверджена первинними документами - договором, рахунком-фактурою та платіжними документами.
Таким чином, наведене інтернет-джерело не стосується оцінюваного товару та не може бути використане як підстава для коригування митної вартості.
Суд також не може погодитися із діями відповідача стосовно витребування додаткових документів, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано, які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.
За приписами частини третьої статті 53 МК України вимога про надання документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості, є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.
Відповідач же не встановив (не довів) наявність таких розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, або ж ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви митного органу щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях.
При цьому суд зазначає, що відсутність договірних відносин із третіми особами вже само по собі робить невиконуваною вимогу митного органу надати договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов`язаними з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, а також рахунки про здійснення платежів третім особам. Тому митний орган не може покликатися на ненадання декларантом таких документів, яких у нього не було і не могло бути. Доказів протилежного відповідачем не надано. 
Аналогічно позивач не може надати страхових документів, оскільки страхування товару не здійснювалося, що підтверджується довідкою про транспортні витрати №2707-593 від 27.07.2025.
Як зазначалося судом вище, наявні транспортні (перевізні) документи були надані декларантом митному органу. Докази оплати послуг щодо транспортування товару на час розмитнення товару не були надані внаслідок їх відсутності, оскільки відповідно до договору-заявки про надання послуг по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському та міжнародному сполученні №2207-593 від 22.07.2025 строк оплати - 7 (сім) календарних днів з моменту вивантаження товару (графа 22 цього договору).
Крім того, ненадання виписки з бухгалтерської документації продавцем покупцю не може позбавляти останнього можливості декларувати товар на підставі інших документів, що підтверджують ціну товару. Відсутність такої бухгалтерської документації у покупця товару, яка може бути комерційною таємницею продавця щодо формування ціни товару для інших покупців і за відмінними умовами поставки, не свідчить про недобросовісність у декларуванні митної вартості.
Суд наголошує, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. А тому необґрунтованою є вимога митниці про надання висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, оскільки відповідач не вказав, яким чином висновки про вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, нададуть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. За таких обставин відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Підтверджуючим документом про вартість товару в даному випадку є рахунок-фактура (інвойс). 
З урахуванням наведеного висновок у спірному рішенні про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.
При вирішенні спору суд також враховує, що відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Натомість у спірному рішенні митний орган лише вказав номер та дату митної декларації (МД №UA100430/2025/582506 від 08.04.2025), на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим. На думку суду, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.
За усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10 червня 2021 року у справі №815/6854/17, від 14 липня 2020 року у справі №809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому наявна інформація, яка міститься в АСАУР, повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в АСАУР інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). АСАУР не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Отже, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митниця повинна довести законність свого рішення, яке не може ґрунтуватися на припущеннях про неповноту і недостовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеною декларантом митною вартістю товару. Тому підстави вважати, що рішення відповідача від 30.07.2025 №UA205140/2025/000224/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні, а отже це рішення підлягає скасуванню як протиправне.
Відповідно до частин першої, другої статті 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є похідною від рішення про коригування митної вартості (постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №520/3246/20, від 19 серпня 2020 року у справі №140/754/19).
Оскільки картка відмови в митному оформленні (випуску) товару №UA205140/2025/001977 винесена з причини невизнання митної вартості товару за вартістю, визначеною декларантом, та у зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів від 30.07.2025 №UA205140/2025/000224/2, яке судом визнано протиправним і скасовано, тому вказана картка відмови також підлягає визнанню протиправною та скасуванню.
Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу.
Частинами першою, третьою статті 132 КАС України установлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.
Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Виходячи з аналізу наведених правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії таких документів: договору про надання правової допомоги №1/03-11/23 від 03.11.2023, укладеного між Адвокатським об`єднанням “Адвокатська сім`я Лисенко” (далі - Адвокатське об`єднання) та ТзОВ “Євротехлогістик”, рахунка №1110-1/03 від 27.11.2025.
Договором про надання правової допомоги №1/03-11/23 від 03.11.2023 визначено, що Адвокатське об`єднання надає правничу допомогу клієнту в сфері митного права та усіх питань, предметно пов`язаного з ним. 
Відповідно до пункту 3.1 цього договору вартість надання правничої допомоги в суді першої інстанції полягатиме у підготовці та поданні позовної заяви про скасування рішення про коригування митної вартості, поданні відповіді на відзив; вартість вказаної правничої допомоги визначається в рахунках-фактурах.
Відповідно до рахунка №1110-1/03 від 27.11.2025 вартість послуги – оскарження у Волинському окружному адміністративному суді рішення про коригування №UA205140/2025/000224/2 від 30.07.2025 становить 16 000,00 грн.
Відповідач у відзиві на позов заперечив щодо відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю із категорією справи і предметом позову.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу цієї справи, суд зазначає, що предметом позову є рішення про коригування митної вартості та прийнята як наслідок картка відмови в митному оформленні (випуску) товару. Справа належить до категорії справ незначної складності, її розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, з урахуванням сталої судової практики Верховного Суду у цій категорії справ. Суд враховує, що спір стосується оскарження одного рішення митного органу про коригування митної вартості товарів та похідної від нього картки відмови у митному оформленні (випуску) товару; крім послуг зі складання позовної заяви, позивачем було подано відповідь на відзив, яка повторює доводи позовної заяви. Тому обсяг наданих послуг є вочевидь завищеним.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2022 року у справі №520/6658/21).
Виходячи із принципів співмірності витрат та “ціни позову”, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, заперечення відповідача, справедливим буде відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 4 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №173 від 10.12.2025 року.
Таким чином, оскільки суд задовольняє позов, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судові витрати у сумі 6 422,40 грн (2 422,40 грн - витрати, пов`язані зі сплатою судового збору; 4 000,00 грн - витрати на правничу допомогу).
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати рішення Волинської митниці від 30.07.2025 №UA205140/2025/000224/2 про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/001977.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Євротехлогістик” за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати у сумі 6 422,40 грн (шість тисяч чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю “Євротехлогістик” (02166, місто Київ, проспект Лісовий, будинок 20, квартира 34; ідентифікаційний код 40849093).
Відповідач: Волинська митниця (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385).

Суддя Н. В. Стецик