справа № 619/5955/25
провадження № 2/619/134/26

РІШЕННЯ
іменем України
15 січня 2026 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді Пруднікової О.В.,
за участю секретаря судового засідання Вишневської О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, встановив
Короткий зміст позовних вимог.
ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 1524416 від 24.05.2024 у розмірі 35 374, 92 грн. 
В обґрунтування позову посилається на те, що 24.05.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір №1524416 про надання споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до розділу 1 кредитного договору, ТОВ «Селфі Кредит» зобов`язалося надати позичальнику грошові кошти в гривні в сумі 7 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором, кредит надається строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,5 % та інших платежів, що передбачені Кредитним договором. ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № НОМЕР_1 , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. 24.02.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» (новий кредитор) було укладено Договір факторингу № 01.02-04/25, відповідно до умов якого клієнт (первісний кредитор) відступає (передає) фактору (новому кредитору) право вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта і сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим Договором. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до Договору факторингу № 01.02-04/25 від 24.02.2025, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №1524416 складає: 35 374, 92 грн. Станом на дату складання позовної заяви заборгованість ОСОБА_1 за Договором №1524416 від 24.05.2024 становить – 35 374, 92 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту – 6999,92 грн.; заборгованість по відсотках – 16545,00 грн.; пеня- 11830,00 грн.
Аргументи учасників справи.
У відзиві відповідача позовні вимоги визнав частково, визнав позовні вимоги в частині тіла кредитує, а саме у сумі 7000,00 грн, однак заперечує проти нарахованих відсотків, вважає їх розмір неспівмірним з тілом кредиту, а умови договору щодо їх нарахування є несправедливими відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист споживачів». Заперечує проти стягнення штрафів та пені (неустойки). Просив позовні вимоги задовольнити частково, стягнути тіло кредиту та законні відсотки в межах строку кредитування, звільнити від сплати неустойки (штрафів, пені), розстрочити виконання рішення суду терміном на 12 місяців зі сплатою боргу рівними частинами щомісяця та звільнити від сплати судових витрат у справі, посилаючись на те, що тимчасово не працює, т.я. проходить навчання, одружений, має га утриманні малолітню дитину, має статус УБД.
Участь у справі сторін та інших учасників справи.
Представник позивача у судовому засіданні не з`явилася, матеріали справи містять заяву, у якій вона просить здійснити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду відзив у якому просив справу розглядати за його відсутності позовні вимоги визнає частково.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
24.05.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 1524416 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort». Договір укладено в електронній формі та підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Р505 (а.с. 9-11).
Згідно з п. 1.1, 1.2, 1.3 Договору, на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 7000,00 гривень. Тип процентної ставки -фіксований. Строк кредиту 360 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,5% в день (п.п. 1.5.1 Договору). Знижена процентна ставка становить 0, 01% в день (п.п. 1.5.2 Договору). 
Товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке відступлення (п.4.1.3 Договору). 
Відповідно до п. 1.6. Договору мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби.
Відповідно до п. 2.1 Договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 .
Згідно з п. 3.1. Договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
Відповідно до п.4.4. Договору, споживач зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи, пені та інші платежі передбачені Договором.
Згідно з п. 6.4., 6.4.1., 6.4.2 Договору, у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф у розмірі 1 050,00 грн на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 77,00 гривень починаючи з 5 дня за кожен день неналежного та/або неналежного виконання.
Згідно з даними додатку № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1524416 від 24.05.2024 сторони узгодили графік платежів з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що споживач виконує свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі, який також підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором Р505 (а.с. 11).
Факт отримання коштів позичальником підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Пейтек», відповідно до якої 24.05.2024 23:26:15 на банківську картку НОМЕР_1 перераховано кошти в сумі 7 000,00 грн ( а.с. 20).
Крім того, ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту від 24.05.2024 ( а.с. 12).
24.02.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та «Свеа Фінанс» було укладено Договір факторингу № 01.02-04/25, відповідно до умов цього Договору, клієнт відступає (передає) фактору право вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта і сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим Договором (зв. сторона а.с. 20-25 ).
Відповідно до п.3.1.3. Договору, право вимоги переходить до фактора після підписання сторонами цього договору, з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників за формою Додатку 5 Договору, та оплати фактором суми фінансування у строки, передбачені п. 4.2 договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами.
Як вбачається з платіжної інструкції кредитного переказу коштів № 9947 від 25.02.205 ТОВ «Свеа Фінанс» сплатило ТОВ «Селфі Кредит» 1508076,83 грн згідно договору факторингу №01.02-04/25 від 24.02.2025 (а.с. 26).
Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до Договору факторингу № 01.02-04/25 від 24.02.2025, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №1524416 складає: 35 374,92 грн. Оскільки Додаток 1 (Реєстр Боржників) до Договору факторингу є досить об`ємним документом і містить дані щодо кількох тисяч позичальників, на підтвердження вищенаведеного надано копію власне Договору факторингу, копію першої і останньої сторінки Додатку 1 до договору факторингу і копію Витягу з Додатку 1, який містить дані стосовно саме заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №1524416 від 24.05.2024 ( зворотня сторона а.с. 26-27).
Згідно із розрахунком заборгованості відповідача за Договором №1524416 від 24.05.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 24.02.2025 становить – 35 374, 92 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту – 6999,92 грн.; заборгованість по відсотках – 16545,00 грн.; пеня - 11830,00 грн (а.с. 18-19).
Як вбачається з актового запису про шлюб, роздрукованого з Дії - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.08.2024, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 , актовий запис №1984 (а.с. 54).
Відповідно до актового запису про народження, роздрукованого з Дії – ОСОБА_1 має на утриманні малолітню дитину, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 55).
Також ОСОБА_1 надано до матеріалів справи відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 14.01.2026 за період з січня 2025 року по грудень 2025 рік (а.с. 56).
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 02.11.2016– ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с. 57).
Застосовані норми права, мотиви та висновки суду.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Так, згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст.639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Як свідчать матеріали справи, договір № №1524416 від 24.05.2024 укладено сторонами в електронній формі.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилами ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Згідно із ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
24.02.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» (новий кредитор) було укладено Договір факторингу № 01.02-04/25, відповідно до умов цього Договору, клієнт відступає (передає) фактору право вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта і сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим Договором
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до правил статті 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнт) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання перед фактором.
Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому.
Відповідно до правил ч. 2 ст. 1082 ЦК України, боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце.
Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт отримання ОСОБА_1 кредиту за договором про надання споживчого кредиту 24.05.2024 № 1524416, а відповідачем не заперечується факт отримання кредитних коштів у сумі 7 000,00 грн, що в силу ч. 1 ст. 89 ЦПК не підлягає доказуванню, оскільки визнається учасниками справи.
Позивачем доведено своєчасне виконання первісним кредитором взятих на себе зобов`язання по зазначеному договору споживчого кредитування у повному обсязі, шляхом нарахування кредитного ліміту на картку, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Пейтек», відповідно до якої 24.05.2024 23:26:15 на банківську картку НОМЕР_1 перераховано кошти в сумі 7 000,00 грн ( а.с. 20).
Суд бере до уваги, що відповідач користувався кредитними коштами, про що не надає заперечень, та про що свідчать розрахунки заборгованості.
Суд ставиться критично до доводів відповідача щодо неспівмірності нарахованих відсотків. ОСОБА_1 з позовом про визнання недійсним договору № 1524416 від 24.05.2024 до суду не звертався, добровільно погодився на договірні умови та взяв на себе відповідні зобов`язання, підписавши кредитний договір, паспорт споживчого кредиту, таблицю обчислення загальної вартості кредиту за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що фактично підтверджує отримання та ознайомлення його з інформацією про умови кредитування, й про орієнтовну вартість кредиту, зважаючи на обрані ним умови кредитування. 
Крім цього, суд зауважує, що договір про надання споживчого кредиту та паспорт споживчого кредиту, крім іншого містять інформацію про суму кредиту, його тип, строк кредитування, тип процентної ставки кредиту, відсотки річних, строки їх нарахування та порядок змін; загальні витрати за кредитом, виходячи з суми кредиту; орієнтовану загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом; які є складовими частинами кредитного договору, відповідно до вимог ст. 3, 627 ЦК України, на які відповідач добровільно погодився та взяв на себе відповідні зобов`язання, що відповідає правовому висновку визначеному у постанові Верховного Суд від 02.12.2020 у справі № 284/157/20-ц, який суд застосовує до спірних правовідносин, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, але всупереч умов договору ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків, про що свідчить відсутність відповідних доказів у матеріалах справи.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд дійшов переконання, що ТОВ “Свеа фінанс” має право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Суд зауважує, що договір про надання споживчого кредиту укладений на визначений строк, за який відповідач повинен сплатити проценти, які входять до розрахунків загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, та є платою за користування кредитом, а не компенсацією у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
З розрахунку, який міститься в матеріалах справи вбачається, що заборгованість за відсотками нарахована позивачем в межах строку кредиту, тому доводи ОСОБА_1 про нарахування позивачем відсотків поза межами строку договору не відповідають матеріалам справи.
Отже, виходячи з оплатного характеру кредитних договорів, обов`язковості визначення в кредитному загальних витрат за кредитом, орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної вартості кредиту, суд дійшов висновку про відсутність порушень з боку позивача вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідач не надав доказів на підтвердження погашення боргу перед позивачем, отже належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, не повернув суму кредиту. Також, відповідач не надав свого контррозрахунку для доведення своєї позиції щодо правильності нарахування відсотків.
За таких обставин суд вважає позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 6 999,92 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 16 545, 00 грн, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за пенею у розмірі 11 830, 00 грн, суд зазначає таке.
Відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан з 05.00 год 24 лютого 2022 року, який триває по теперішній час.
З огляду на викладене вище, законодавцем звільнено позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за нарахованою пенею у розмірі 11 830, 00 грн є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 23 544,92 грн, з яких 6 999,92 грн - заборгованість за тілом кредиту, 16 545 грн заборгованість за відсотками.
Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду суд вважає за необхідне зазначити таке.
На обґрунтування доводів про наявність підстав для розстрочення виконання рішення суду відповідач посилається на його статус учасника бойових дій та скрутний майновий стан.
Відповідно до положень статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.
Відповідно до частини 1 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Частинами 3, 4 статті 435 ЦПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Згідно з роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, викладених в пункті 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.
Враховуючи викладене, наведені відповідачем обставини не можуть бути достатньою підставою для розстрочення виконання рішення суду. Ініціюючи розстрочення виконання рішення суду, ОСОБА_1 не навів посилань та не надав доказів наявності виключних або особливих обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. 
З наданої відповідачем довідки про доходи вбачається отримання відповідачем доходу протягом 2025 року. Доказів про відсутність доходів або доказів про неможливість отримання доходів відповідачем не надано.
Отже, заява відповідача про розстрочення виконання рішення суду не підлягає задоволенню, оскільки відповідач не довів наявність виключних або особливих обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, не надав суду належних та допустимих доказів тих обставин, які мають характер особливих або виняткових та які б давали підстави для відстрочення виконання рішення суду.
Розподіл судових витрат.
ОСОБА_1 просив звільнити його від сплати судового збору, враховуючи його скрутний майновий стан та статус УБД. На підтвердження цьому надав витяг про актовий запис про народження сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 14.01.2026 за період з січня 2025 року по грудень 2025 рік, посвідчення про те, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій.
Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, за певних умов та у порядку, передбаченому законом, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити, розстрочити, зменшити чи звільнити від сплати судового збору.
Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору (або відстрочення, розстрочення сплати судового збору), повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).
Такими документами, що підтверджують майновий стан, наприклад, можуть бути довідки про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка фіскального органу про перелік розрахункових та інших рахунків, довідка про взяття заявника на облік центром зайнятості як безробітного, документи про нарахування субсидії, соціальної допомоги малозабезпеченим, довідку про відсутність доходу за попередній рік, тощо.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявника на доступ до правосуддя, оскільки формування справедливих принципів оплати судового збору характеризує рівень доступності до правосуддя у країні (справа «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) від 19 червня 2001 року).
Однак, відповідачем не надано суду достатніх вищеперлічених доказів його поточного майнового стану, що у свою чергу свідчить про відсутність умов, які, відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», є підставою для зменшення чи звільнення від сплати судового збору.
За положеннями ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог (позов задоволений на 66,5%) з відповідача підлягають стягненню на користь ТОВ «Свеа Фінанс» судовий збір в сумі 1 612 грн 30 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 133, 141, 264, 265 , 274 ЦПК України, суд -
ухвалив:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1524416 від 24.05.2024 у розмірі 23 544 (двадцять три тисячі п`ятсот сорок чотири ) грн 92 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 612 (одна тисяча шістсот дванадцять) грн 30 коп.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повне найменування (ім`я) сторін:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», ЄДРПОУ: 37616221, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8;
відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя  О. В. Пруднікова