Дата документу 16.12.2025 Справа № 332/1992/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
Єдиний унікальний № 332/1992/25                 Головуючий у 1 інстанції Сапунцов В.Д.,
Провадження № 22-ц/807/1961/25                                 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2025 року                                                                м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючої         Кочеткова І.В.,
суддів:        Онищенка Е.А.,
       Трофимової Д.А.,
секретар        Пантюх Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, про визначення місця проживання дитини з батьком,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком. 
В обґрунтування позову вказує, що сторони перебували у шлюбі з 07 серпня 2009 року до 24 травня 2024 року, та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При розірванні шлюбу не заперечував проти проживання дітей з матір`ю, вважаючи, що це відповідає їхнім інтересам, зокрема, через доступ до якісної освіти в Лондоні, де відповідачка і зараз проживає з дітьми. 
Проте, з кінця 2023 року ОСОБА_5 почав скаржитись на конфлікти з матір`ю, яка обмежує його контакт із дітьми, заборонила спілкування з донькою. 21 квітня 2025 року син ОСОБА_5 чітко висловив бажання проживати з батьком. Також позивач стверджує, що здатен забезпечити сину належні умови для життя, виховання та розвитку, оскільки має стабільний дохід, власне житло за адресою АДРЕСА_1 , та особисту квартиру за адресою АДРЕСА_2 , є особою відповідальною та спроможною. 
На підставі викладеного, просив визнати місце проживання сина ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачем  ОСОБА_1 за адресою:  АДРЕСА_1 . 
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом не досліджено умов проживання матерів у м. Лондон, Велика Британія, не надано оцінку шкідливим звичкам та аморальній поведінці відповідачки. Вважає, що судом безпідставно взято до уваги висновок британської соціальної служби, а також протиправно враховано висновок органу місцевого опіки і піклування. Суд не взяв до уваги, що психологічний стан дитини погіршився внаслідок переїзду до Великої Британії та окремого проживання з батьком. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивач здатен забезпечити безпеку сина, в тому числі шляхом переїзду за межі зони бойових дій. Просить рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове, позов задовольнити.
Сторона відповідача скористалася своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що позивач у своїй апеляційній скарзі заявив надмірну кількість вимог, багато з яких виходять за межі предмета первинного спору, не відповідають змісту цивільного процесуального законодавства. Зазначає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, суперечить вимогам процесуального та матеріального права, містить оціночні судження, недоведені твердження та спроби перегляду фактичних обставин без належної доказової бази. У скарзі не наведено жодного переконливого аргументу, який би свідчив про істотне порушення судом першої інстанції норм права або неправильне встановлення обставин справи. Суд першої інстанції здійснив всебічний, повний та об`єктивний розгляд усіх доказів, ухвалив обґрунтоване та справедливе рішення, яке відповідає найкращим інтересам дитини та принципу забезпечення її безпеки і стабільного розвитку. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення – без змін.
Позивач подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, доводи якої є аналогічними доводам позову та апеляційної скарги.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, доводи ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу і просив про її задоволення, заперечення представника відповідачки адвоката Полуніної К.А., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, щоОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 07 серпня 2009 року до 24 травня 2024 року, від якого мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України та оголошення у зв`язку з цим воєнного стану на всій території України, відповідач ОСОБА_2 разом з дітьми виїхали з м. Запоріжжя до Великої Британії в м. Лондон, та на даний час мешкають за адресою: 8 Крей-Веллі-роуд, Орпінгтон BR5 2EZ.
Даних про неналежні умови проживання відповідачки разом з дітьми матеріали справи не містять. У позовній заяві як на підставу для визначення місця проживання дитини з батьком останній не посилався на те, що відповідачкою не створені належні умови для проживання дітей.
ОСОБА_3 є учнем Запорізького академічного ліцею № 31 на індивідуальній (сімейній) формі навчання та підготовчої школи Святого Михайла в Лондоні.
Відповідно до Висновку про психологічний стан підлітка ОСОБА_3 , складеного сімейним, дитячим психологом, травма терапевтом ОСОБА_6 , станом на 08 травня 2025 року за результатами спостережень під час консультування та діагностичних досліджень ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почав відвідувати психологічне консультування з 27 березня 2025 року за ініціативою матері хлопця, ОСОБА_2 . Причиною звернення до психолога з боку матері було занепокоєння з приводу емоційної нестабільності, агресивної поведінки сина, пропуску занять, як наслідки ігрової та гаджетової залежності. Перші 3 зустрічі відбувалися в парному форматі з матір?ю та хлопчиком. Наступні три зустрічі проводилися окремо зі ОСОБА_5 . 
Під час першої консультації спостерігалось небажання з боку хлопця контактувати, ОСОБА_5 ховався від камери, не відповідав на запитання, сперечався з матір?ю, нервував, погоджувався на всі умови, аби отримувати телефон, щоб можна було себе розважати іграми та спілкуванням з друзями. У підклітка спостерігалася маніпулятивна поведінка, істерика, вибухи неконтрольованої агресії, емоційна нестабільність, як симптоми ігрової залежності. Зі слів матері, ОСОБА_5 важко просинатися і вчасно іти до школи через те, що дитина ховаючись засиджується за телефоном. Були випадки пропуску занять, про що хлопець не заперечував. Під час індивідуальної консультації ОСОБА_5 йшов на контакт, пояснював свій емоційний стан як нудьгу через відсутність телефону. Проте ОСОБА_5 відвідує тренування та школу. Ностальгує за колишнім життям, коли батьки жили разом і були мирні часи. Уявлення хлопчика про ситуацію в Україні нереалістичне, сподівається, що якщо він повернеться назад, все буде як і раніше. Спостерігається налаштування дитини проти матері з боку батька. Зі слів ОСОБА_5 , мати його не розуміє, коли забирає телефон, а батько навпаки оплачує інтернет. В процесі консультування було погодження між мамою і ОСОБА_5 , що хлопцю повернуть телефон за умови відвідування школи, обмеження ігри до 2 годин на день. Проте домовленості хлопець не дотримався, грав протягом 15 годин, через що спостерігалося значне погіршення в емоційній і поведінковій сфері. 
Аналіз результатів за методикою визначення акцентуації характеру показав наявність акцентуації по циклотимному типу, що показує часті періодичні настрою, і навіть залежність від зовнішніх подій. Радісні події викликають спрагу діяльності, підвищену балакучість, стрибки ідей; сумні – пригніченість, уповільненість реакцій та мислення. Так само часто змінюється манера спілкування з оточуючими людьми. ОСОБА_8 впливає на самооцінку. ОСОБА_5 притаманні перепади настрою і емоційна нестабільність, що в дорослому віці, якщо не займатися корекцією, може призвести до афективного розладу. 
Аналіз результатів діагностики рівня самооціночної, міжособистісної, шкільної, тривожності, що свідчить про те, що адаптація до нового соціуму в цілому проходить в нормі і відповідає особливостям підліткового віку. 
Аналіз результатів діагностики за проективною методикою Рене Жоле, за допомогою, якої визначається характер ставлення людини до оточуючих, бажане місце серед людей показав, що у ОСОБА_5 формується тривожно – уникаючий тип емоційної прив?язаності, схильність до уникаючої поведінки. ОСОБА_9 демонструє бажання бути на віддаленій фізичній і емоційній відстані від матері та батька й інших людей, які його оточують. Спостерігається емоційна втома і недовіра до близьких людей, що говорить про болісні емоції від контакту з ними. Пояснюється такий характер стосунків, через тиск і маніпуляцію до ОСОБА_5 з боку батьків в умовах розлучення, налаштування дитини один проти одного. Це викликає у дитини такі почуття, як злість, сором, провину, невпевненість і розчарування.
В індивідуальній бесіді ОСОБА_5 демонструє розчарування і агресію з приводу розлучення батьків, злиться на них, відчуває прив?язаність і любов, як до матері так і до батька. Проявляється високий рівень фрустрації, як реакція на тригери пов?язані зі спогадами про стресові життєві ситуації. 
Механізм психологічного захисту – уникнення, витіснення, раціоналізм, протест. 
В даний момент ОСОБА_7 вчиться в 7 класі в St. Michfel's Prep shool, Kent, England. Зі слів ОСОБА_5 і його матері, хлопець показує достатній рівень навчальних досягнень. В процесі бесіди проявляє високий рівень інтелекту відповідно до вікової норми. 
Ресурс: заняття футболом, почуття гумору, широкий кругозір, любов до природи, бажання розвиватися. 
Для стабілізації емоційних станів, позбавлення ігрової та гаджетової залежності у ОСОБА_3 рекомендується: допомога з боку дитячого психолога і консультація психіатра; батькам: застосувати у спілкуванні з дитиною емоційний діалог, не використовувати сина, як інструмент маніпуляції у вирішенні конфліктів, пов?язаних з розлученням; домовитися про єдині методи виховання і розвитку сина особливо з питань адиктивної поведінки, визначення його місця навчання та перебування, з урахуванням забезпечення безпеки для життя, емоційного та соціального благополуччя Станіслава. (т. 1 а.с. 167-168).
Позивач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює в Південно-Східному міжрегіональному центрі з надання безоплатної правничої допомоги та має самостійний дохід.
Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Заводському району складено висновок № 1587/01-22/18.01-1208 від 30 липня 2025 року про недоцільність зміни місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким встановлено, що районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району, як орган опіки та піклування, вважає, що батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спроможний виховувати малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та створив належні житлово-побутові умови, має постійний дохід, але, враховуючи найкращі інтереси дитини, які першочергово забезпечуються створенням безпечних умов для життя дитини, а також враховуючи, що Запорізька територіальна громада входить до територій можливих бойових дій (Наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 зі змінами), наразі є недоцільною зміна місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначення місця проживання дитини з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1. а.с. 244-251).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції враховував добросовісне виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, створення для сина необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення його усім необхідним. Надавши оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку про відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю. З урахуванням найкращих інтересів дитини суд виснував, що зміна місця проживання малолітнього ОСОБА_3 та визначення його місця проживання з батьком ОСОБА_1 є недоцільним.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ст. 3, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року).
Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункт 3 статті 9 Конвенції про права дитини).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України (стаття 141 СК України).
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (частина перша статті 153 СК України).
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини друга та третя статті 157 СК України).
Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).
Забезпечення найкращих інтересів дитини – дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону про охорону дитинства).
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини друга та третя статті 11 Закону про охорону дитинства).
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом (частини перша, друга та третя статті 15 Закону про охорону дитинства).
Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» конкретизує, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Згідно з ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Положеннями частини першої, другої статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, Суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору.
Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судами потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Згідно з частиною четвертою статті 19, статтею 158 СК України органи опіки та піклування обов`язково беруть участь у розгляді справи про місце проживання дитини, а також можуть визначити способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо.
Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частини п`ята, шоста статті 19 СК України).
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Заводському району складено висновок № 1587/01-22/18.01-1208 від 30 липня 2025 року про недоцільність зміни місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначення місця проживання дитини з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З висновку психологічного дослідження від 08 травня 2025 року вбачається, що дитина демонструє розчарування і агресію з приводу розлучення батьків, злиться на них, відчуває прив`язаність і любов, як до матері так і до батька.
Крім цього, зазначено, що уявлення хлопчика про ситуацію в Україні нереалістичне, сподівається, що якщо він повернеться назад, все буде як і раніше. Спостерігається налаштування дитини проти матері з боку батька.
На виконання вимог статті 19 СК України суд першої інстанції, оцінивши висновок Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району як органу опіки та піклування № 1587/01-22/18.01-1208 від 30 липня 2025 року про недоцільність зміни місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначення місця проживання дитини з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3). Ці положення Конвенції про права дитини узгоджуються з положеннями Конституції та законів України, тому її правові норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Вирішуючи спір, враховуючи наведені норми матеріального права, у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, суд першої інстанції дійшов висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановив усі обставини справи, всебічно дослідив та дав правильну оцінку усім доказам зібраним по справі у сукупності, включаючи письмові докази та показання свідків, створивши об`єктивну картину подій і в основу рішення поклав саме інтереси дитини при вирішенні даного спору.
Так, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджено умов проживання відповідачки, не враховано аморальної поведінки відповідачки та наявність у неї шкідливих звичок.
Так, сукупністю доказів, що наявні в матеріалах справи, підтверджується, що відповідачка здійснює свої батьківські обов`язки відповідально, піклується про фізичне та психологічне здоров`я сина, про його розвиток, освіту та безпеку. Створила належні умови проживання, що повністю відповідають інтересам дитини. Доказів наявності у ОСОБА_2 шкідливих звичок або аморальної поведінки суду не надано, матеріали справи таких відомостей не містять.
Щодо доводу позивача про те, що судом не вислухано дитину та не взято до уваги його думку, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявний аудіо запис судового засідання, в ході якого суд першої інстанції вислухав ОСОБА_3 та його думку. Заперечень щодо змісту запитань та процесу заслуховування дитини позивачем в ході судового засідання не було заявлено. 
Колегія суддів також відхиляє довід позивача про погіршення психологічного стану дитини після виїзду до Великої Британії. 
Вказаний довід колегія вважає маніпулятивним, оскільки природно, що розлучення з одним з батьків внаслідок війни, розлучення самих батьків, зміна культурного та мовного середовища не може не мати впливу на психологічний стан дитини.
Так, як вбачається з висновку психолога, з Оцінки дитини та сім?ї ОСОБА_2 , складеної Громадським центром Бромлі Лондонського району, найбільшого психологічного тиску дитина зазнає через розлучення батьків та їх поведінку, направлену на налаштування дитини один проти одного та неможливості знайти спільну мову. Дитина не має реалістичного уявлення про ситуацію в Україні, в тому числі й безпекову.
При цьому з вказаних висновків вбачається, що мати робить все можливе для нормального життя та розвитку дітей, а сам ОСОБА_5 влився в нове оточення, має успіхи в навчанні та нових друзів.
Таким чином, колегія вважає, що вказане не може бути підставою для визначення місця проживання дитини разом з батьком.
Неспроможним також є довід позивача про неналежність Оцінки дитини та сім?ї ОСОБА_2 , складеної Громадським центром Бромлі Лондонського району як доказу, наданого відповідачкою. Так, як вбачається зі змісту оцінки, наданої ОСОБА_2 , а також скриншотів листування, наданих ОСОБА_1 , саме за заявою батька до вказаного органу було проведено відповідну перевірку та здійснено дану Оцінку. Тобто звертаючись до органу із заявою проти матері дитини позивач визнавав його компетенцію, однак на стадії розгляду справи він її заперечує.
Колегія також відхиляє довід апеляційної скарги щодо можливості батька забезпечити безпеку дитини, в тому числі й шляхом виїзду закордон.
Так, посилаючись на погіршення психологічного стану дитини у зв`язку з виїздом до Великої Британії, позивач натомість заявляє, що також готовий вивезти дитину за межі України. Таким чином доводи ОСОБА_1 є такими, що суперечать один одному.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач просить визначити місце проживання дитини з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . 
При цьому місто Запоріжжя входить до зони можливих бойових дій, перебуває під постійними терористичними дроновими, бомбовими та ракетними атаками з боку окупаційних військ Російської Федерації, лінія фронту на момент розгляду справи наближається до міста. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безвідповідальним по відношенню до дитини вимогу змінити місце її проживання з безпечного середовища на життя у прифронтовому місті. Доводи про можливість забезпечення безпеки з боку батька є бездоказовими та такими, що ґрунтуються на припущеннях. 
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). 
Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Оцінку доказів суд здійснює відповідно до статті 89 ЦПК України.
Суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (частина третя статті 45 ЦПК України).
Надавши оцінку установленим обставинам справи крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, взявши до уваги вік дитини, висновок органу опіки та піклування, урахувавши особисті якості обох батьків, можливість створення ними належних умов для виховання дитини, колегія суддів вважає, що суд зробив обґрунтований висновок щодо визначення місця проживання дитини із матір`ю. При цьому колегія суддів також враховує те, що мати дитини має належні та безпечні житлові умови, офіційно працевлаштована та має стабільний дохід, створила належні умови для проживання, виховання та забезпечення дитини.
Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що могли бути підставою для скасування рішення.
Порушень норм матеріального або процесуального права, які могли б призвести до скасування рішення місцевого суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2025 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 17 грудня 2025 року.

Головуюча                                                                 І.В. Кочеткова
Судді:                                Е.А. Онищенко
Д.А. Трофимова