ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

30 січня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/10291/24
Головуючий у першій інстанції – Ченцова С. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/135/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Висоцької Н.В.
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНС»,
треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ», Приватне акціонерне товариство «Гарантія»,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНС» на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНС» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2024 року адвокат Черненок Г.І. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «АВТОТРАНС» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 10.12.2022 транспортний засіб марки «Рута» моделі «25», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням працівника ТОВ «АВТОТРАНС» ОСОБА_2 , рухаючись на ділянці дороги М-01 «Київ-Чернігів-КПП Нові Яриловичі» 165 км+820 метрів, не правильно оцінив дорожню обстановку та видимості, не реагуючи на її зміну (п.п. 2.36 ПДР), у темну пору доби, в умовах недостатньої видимості, не обрав безпечну швидкість щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги (п.п. 12.2 ПДР), не вжив заходів зменшення швидкості для об`їзду перешкоди (п.п. 12.3 ПДР), проігнорував попереджувальний дорожній знак 4.8 «об`їзд перешкоди з лівого боку» (п.п.33.4 ПДР), внаслідок чого скоїв наїзд на нерухому перешкоду, а саме бетонні плити та насип піску, які перебували на проїзній частині в якості блокпосту.
Вказує, що в результаті ДТП позивачка, як пасажир, яка знаходилась в автобусі, отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознаками тривалого розладу здоров`я.
За доводами позову, відомості про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, 11.12.2022 внесені до ЄРДР за №12022270340005846 і позивачку у порядку ст. 55, 56 КПК України було визнано потерпілою у даному кримінальному провадженні, а згідно ухвали Чернігівського районного суду від 28.06.2023 задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілими.
Посилається, що після ДТП позивачка була доставлена до лікарні, де проходила довготривале стаціонарне лікування та витрачала свої особисті кошти на придбання ліків та у зв`язку травматичною ампутацією коронкових частин 21, 22, 23 зубів, травматичного вивиху 11 зуба, нею витрачатись кошти на їх лікування та відновлення, у зв`язку з чим загальна сума, яка була витрачена на придбання ліків, лікування та відновлення зубів, пошкоджених внаслідок ДТП, становить 44557,09 грн.
Також зазначає, що з приводу отримання відшкодування за завдані збитки, позивачка зверталась до ПрАТ «Гарантія», з яким у ТОВ «АВТОТРАНС» укладено договір про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті і відповідно до листа заступника генерального директора ПрАТ «Гарантія» від 02.09.2024, 14.08.2024 складено Страховий акт № 293-24, згідно з яким ПрАТ «Гарантія» здійснила страхове відшкодування позивачу в розмірі 12852,00 грн.
Тому вважає, що завдана матеріальна шкода у зв`язку з придбанням ліків під час перебування на лікуванні та на лікування і відновлення пошкоджених, внаслідок ДТП, зубів становить 31705,09 грн, а саме різницю між 44557,09 грн та 12852,00 грн, тому позивачка зверталась до відповідача з листом про відшкодування у позасудовому порядку завданої майнової шкоди, пов`язаної з придбанням ліків, лікуванням і відновленням пошкоджених внаслідок ДТП зубів, але лист повернувся, у зв`язку з неотриманням його відповідачем.
Вказує, що ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.01.2024 затверджено мирову угоду у цивільній справі 750/14348/23 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди між ОСОБА_1 та відповідачем TOB «АВТОТРАНС».
Тому у позові представник ОСОБА_1 – адвокат Черненок Г.І. просив стягнути з ТОВ «АВТОТРАНС» на користь ОСОБА_1 31705,09 грн як відшкодування за завдану матеріальну шкоду у зв`язку з придбанням ліків під час перебування на лікуванні та на лікування і відновлення пошкоджених внаслідок ДТП зубів та стягнути 15000,00 грн витрат за надання правничої допомоги. 
Протокольною ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.03.2025 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог – ПАТ «СК «УСГ» та ПАТ «СК «Гарантія».
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16.09.2025, позові вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто із ТОВ «АВТОТРАНС» на користь ОСОБА_1 25705,09 грн у відшкодування матеріальної шкоди, завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судового збору.
Рішення обґрунтовано тим, що витрати на лікування, які понесла ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становлять 44557,09 грн, ПрАТ «Гарантія» здійснило позивачці страхове відшкодування у розмірі 12852,00 грн і згідно ухвали Чернігівського районного суду від 28.06.2023 обвинувачений ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 6000,00 грн матеріальної шкоди, проте ТОВ «Автотранс» не було відшкодовано матеріальну шкоду, пов`язану із придбання ліків, на лікування та відновлення пошкоджених внаслідок ДТП зубів, тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 25705,09 грн.
При визначенні розміру витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції врахував складність справи, спрощений порядок її розгляду з повідомленням сторін, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом на виконання таких робіт, та часткове задоволення позовних вимог, та дійшов висновку, що заявлені витрати на професійну (правничу) допомогу не є співмірними зі складністю справи та обсягом зазначених вище та наданих адвокатом послуг, що є підставою для визначення витрат на правничу допомогу у зменшеному розмірі, а саме 8000,00 грн.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, представник ТОВ «АВТОТРАНС» – адвокат Руденко В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16.09.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
За доводами скарги, рішення судом першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що судом було встановлено винність водія ТОВ «АВТОТРАНС» ОСОБА_2 у скоєнні ДТП та який був звільнений від кримінальної відповідальності в результаті примирення з потерпілими, зокрема у зв`язку з примиренням із позивачкою, тому оскаржуваним рішенням покладено обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду позивачці саме ТОВ «АВТОТРАНС» на підставі ст. 1172 ЦК України, а ТОВ «АВТОТРАНС», як особа з якою був укладений трудовий договір з водієм ОСОБА_2 , у відповідності до ст. 136 КЗпП, ст. 1191 ЦК України, має право на регресне стягнення розміру матеріальної шкоди з винуватця ДТП. Тому вважає, що оскаржуване рішення може вплинути на права та обов`язки водія ОСОБА_2 , судом першої інстанції винна особа ОСОБА_2 не був залучений до участі у справі в якості третьої особи, що є порушенням принципів об`єктивності та справедливості.
Зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач неодноразово звертав увагу на необхідність дослідження питання розміру шкоди, заподіяної в результаті ДТП та її співмірність з розміром медичної допомоги, отриманої позивачкою, зокрема при лікуванні зубного ряду.
Як стверджує заявник, в доданих до позовної заяви медичних документах щодо лікування позивача, а саме: Виписка №17387; Довідка про тимчасову втрату працездатності, Виписка №0461, Консультативний висновок спеціаліста, розмір медичної допомоги, наданої позивачці, є більшими ніж шкода заподіяна в результаті ДТП, а саме якщо в медичній експертизі щодо встановлення ступеню заподіяної шкоди здоров`ю позивачці вказано про ушкодження в результаті ДТП коронок трьох зубів 21, 22 та 23, то оплата була проведена за встановлення коронок на 8 (вісім) зубів, згідно розрахунку, зазначеного у Фіскальному чеку №4000070050.
Заявник вважає, що документ з назвою «Стоматологічна карточка № от ІНФОРМАЦІЯ_1 », приєднаний до позовної заяви, є неналежним доказом, оскільки надана позивачем форма стоматологічної карти не відповідає законній формі медичної стоматологічної карти, закріпленій у Наказі Міністерства охорони України №110 від 14.02.2012 та відсутня повна і необхідна інформація для визначення яке лікування було надано позивачу, в якій формі і якими засобами та процедурами.
Наголошує, що інформація, викладена в наданій Позивачем стоматологічні карті № від 18.04.2024, є суперечливою, оскільки ведення стоматологічної карти починається з дати завершення лікування, а саме з 30.05.2024 і перший запис про відвідування пацієнта датований 22.04.2024, хоча Стоматологічна карта заведена 18.04.2024, тобто Карта заведена раніше ніж пацієнт відвідав лікувальний заклад, а також в наданій позивачкою картці зроблений запис «23 напайки, коронки нет», тобто записи в картці не підтверджують встановлення позивачці коронок на зуби.
Також зазначає, що ДТП, за наслідками якого здійснюється стягнення матеріальної шкоди, відбулося 10.12.2022, а стоматологічні послуги відповідно до поданих позивачкою документів надані 30.05.2024, тобто через 17 календарних місяців з моменту події, а в позовній заяві відсутні посилання на належні і допустимі докази, які можуть підтвердити причинно-наслідковий зв`язок між ДТП та витратами на стоматологічні послуги позивачки у заявленому розмірі. Зокрема, згідно наявних в матеріалах справи медичних документів, після ДТП позивачка зазнала ушкодження трьох зубів та травматичний вивих одного зубу, а не восьми, як заявлено позивачкою.
За доводами скарги, відповідно до записів в медичному документі — Виписка №17387 щодо позивачки зазначено: «Відчувається помірний запах алкоголю з ротової порожнини», тому вважає, що перебування позивачки у стані алкогольного сп`яніння є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.
Як стверджує заявник, крім ПАТ «СК «Гарантія» страховий захист транспортного засобу, який був учасником ДТП 10.12.2022, забезпечений ПАТ «СК «УСГ» відповідно до полісу страхування № 209400921, тому вважає, що обов`язок матеріального відшкодування за наслідками ДТП лежить саме на ПАТ «СК «УСГ».
Крім того, заявник не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині розміру стягнутих витрат на правничу допомогу, оскільки вважає, що зменшення судом витрат на правничу допомогу до 8000,00 грн є недостатньо обґрунтованим, оскільки коло повноважень представника в даній справі пов`язане з підготовкою позовної заяви і представництва інтересів позивачки в суді по справі невеликої складності, що розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційних скарг та додані до них матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що 10.12.2022 транспортний засіб марки «Рута» моделі «25», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням працівника ТОВ «Автотранс» ОСОБА_2 , рухаючись на ділянці дороги М-01 «Київ- Чернігів-КПП Нові Яриловичі» 165 км+820 метрів, не правильно оцінив дорожню обстановку та видимості не реагуючи на її зміну (п.п. 2.36 ПДР), у темну пору доби, в умовах недостатньої видимості, не обрав безпечну швидкість, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги (п.п. 12.2 ПДР), не вжив заходів зменшення швидкості для об`їзду перешкоди (п.п. 12.3 ПДР), проігнорував попереджувальний дорожній знак 4.8 «об`їзд перешкоди з лівого боку» (п.п.33.4 ПДР), внаслідок чого скоїв наїзд на нерухому перешкоду, а саме: бетонні плити та насип піску, які перебували на проїзній частині в якості блокпосту.
В результаті ДТП, пасажирка ОСОБА_1 , яка знаходилась в автобусі, отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудного відділу хребта з компресіонним переломом тіл 5-го та 8-го грудних хребців, черепно-мозкову травму зі струсом головного мозку, забійної скальпованої рани волосистої частини голови, рвані рани зовнішнього кута лівого ока, травматичної ампутації коронкових частин 21, 22, 23 зубів, травматичний вивих 11 зуба, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознаками тривалого розладу здоров`я (а.с.12-20 т. 1).
Згідно наказу ТОВ « АВТОТРАНС» № 32-к від 02.09.2019 ОСОБА_2 був прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів 3-го класу для роботи на всіх марках автобусів з 03.09.2019, та закріплено за ним автобус марки ПАЗ ( а.с. 198 т. 1).
За матеріалами справи, ухвалою Чернігівського районного суду від 28.06.2023 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілими, зокрема і позивачкою ОСОБА_1 . Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 286 КК України закрито. Згідно вказаної ухвали, потерпіла ОСОБА_1 зазначила про сплату їй 6000,00 грн матеріальної шкоди обвинуваченим ОСОБА_2 та намір звертатись за відшкодуванням моральної шкоди до ТОВ «АВТОТРАНС та до страховика, який страхував цивільно-правову відповідальність підприємства (а.с.8-9, 199-201 т. 1). 
Також судом встановлено, що ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.01.2024 затверджено мирову угоду у цивільній справі 750/14348/23 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «АВТОТРАНС», відповідно до якої:
«1. ТОВ «АВТОТРАНС» зобов`язується сплатити на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за наслідком ДТП від 10.12.2022 на загальну суму 45 000 гривень. Сплата коштів буде проводитись на банківський рахунок ОСОБА_1 : НОМЕР_2 ; рахунок отримувача НОМЕР_3 ; МФО 305299; код ідентифікатора 2166305604 за наступним графіком: - до 15 січня 2024 року – 20 000 гривень;- до 15 лютого 2024 року – 25 000 гривень.
2. Сторони підписанням Мирової годи підтверджують, що їм відомі наслідки укладення Мирової угоди на стадії розгляду справи у Новозаводському районному суді міста Чернігова з подальшим затвердженням її судом.
3. Сторони погоджуються про те, що після затвердження Мирової угоди вони не будуть мати будь-яких претензій щодо предмету спору, який врегульовано Мировою угодою.
4. У разі невиконання відповідачем Мирової угоди, позивач має право стягнути розмір шкоди в порядку передбаченому законодавством.
5. Одностороння відмова від Мирової угоди не допускається.
6. Сторони та/або їх представники, що підписались нижче, підтверджують та гарантують те, що вони мають всі необхідні повноваження на підписання Мирової угоди та не мають будь-яких застережень та/або обмежень таких повноважень та/або своєї правоздатності, та/або дієздатності.
7. Наслідки затвердження Мирової угоди Сторонам відомі та зрозумілі.» (а.с. 11, 146-147 т. 1).
Відповідно до Страхового акту ПрАТ «СТ«Гарантія» № 293-24 від 14.08.2024 ОСОБА_1 звернулася до страхової компанії із заявою про страхову виплату 13.06.2024, на підставі документів, що підтверджують страхову виплату, у тому числі виписок із медичних карток амбулаторного хворого № 17387 від 19.12.2022 та № 0461 від 23.03.2023, згідно Договору узгодження розміру страхової виплати визначено розмір страхової виплати – 12852,00 грн, яка сплачена згідно платіжної інструкції № 2067 від 14.08.2024 (а.с. 26-28 т. 1).
У підтвердження понесених витрат на придбання ліків, на лікування та відновлення пошкоджених зубів, внаслідок ДТП, ОСОБА_1 були надані оригінали квитанцій на загальну суму 44557,09 грн, з яких на лікування – 20057,09 грн, на лікування та відновлення пошкоджених зубів - 24500 грн (а.с.166-174 т. 1).
Також судом встановлено, що 05.09.2024 ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «СТ «Гарантія» із заявою про відшкодування у позасудовому порядку 31705,09 грн, тобто різниці між загальною сумою матеріальної шкоди – 44557,09 грн та виплаченою страховою компанією – 12852,00 грн ( а.с.30 т. 1). 
Листом ПрАТ СТ «Гарантія» № 754/24 від 02.09.2024 ОСОБА_1 повідомлено, що 10.12.2022 на автодорозі М-01 «Київ-Чернігів-КПП Нові Яриловичі» 165 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу РУТА 25 реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого були травмовані пасажири. 31.07.2019 між ПрАТ СТ «Гарантія» та ТОВ «Автотранс» було укладено договори обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті № П 2-1001-19, відповідно якого були застраховані пасажири від нещасних випадків на транспорті транспортного засобу РУТА 25 реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідно до заяви ОСОБА_1 про страхову виплату від 12.06.2024 та Договору узгодження розміру страхової виплати (страхового відшкодування) від 12.08.2024, Товариством прийнято рішення про виплату страхового відшкодування. 14.08.2024 ПрАТ «СТ «Гарантія» складено Страховий акт № 293-24, згідно з яким було проведено страхове відшкодування в розмірі 12852 грн за реквізитами для виплати, що вказані у заявах про страхову виплату (а.с. 26-27 т. 1).
Відповідно до платіжної інструкції № 2067 від 14.08.2024, ПрАТ «СТ «Гарантія» сплатило ОСОБА_1 у рахунок страхового відшкодування згідно страхового акту № 293-24 від 14.08.2024, без ПДВ, 12852 грн (а.с. 28 т. 1).
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що витрати на лікування, які понесла ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становлять 44557,09 грн, ПрАТ «Гарантія» здійснило позивачці страхове відшкодування у розмірі 12852,00 грн і згідно ухвали Чернігівського районного суду від 28.06.2023 обвинувачений ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 6000,00 грн матеріальної шкоди, проте ТОВ «Автотранс» не було відшкодовано матеріальну шкоду, пов`язану із придбання ліків, на лікування та відновлення пошкоджених внаслідок ДТП зубів, тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 25705,09 грн.
При визначенні розміру витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції врахував складність справи, спрощений порядок її розгляду з повідомленням сторін, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом на виконання таких робіт, та часткове задоволення позовних вимог, та дійшов висновку, що заявлені витрати на професійну (правничу) допомогу не є співмірними зі складністю справи та обсягом зазначених вище та наданих адвокатом послуг, що є підставою для визначення витрат на правничу допомогу у зменшеному розмірі, а саме 8000,00 грн.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, оскільки до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції прийшов з порушенням норм матеріального права та за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, враховуючи наступне.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Статтею 3 вказаного закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).
Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV).
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно положень ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачка ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, що підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого, довідкою про тимчасову втрату працездатності потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді, консультативними висновками спеціалістів (а.с. 12-20 т. 1).
Звертаючись до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку з придбанням ліків під час перебування на лікуванні та на лікування і відновлення пошкоджених внаслідок ДТП зубів, ОСОБА_1 посилалась на те, що розмір завданої шкоди складає 31705,09 грн як різниця між 44557,09 грн (загальні витрати на лікування) та 12852,00 грн виплаченого відшкодування та надала на підтвердження витрат квитанції.
Апеляційний суд враховує, що згідно ухвали Чернігівського районного суду від 28.06.2023 обвинувачений ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 6000,00 грн матеріальної шкоди.
Також ухвалою Новозаводького районного суду м. Чернігова від 15.01.2024 у справі № 750/14348/23 затверджено мирову угоду у цій справі про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої в результаті ДТП між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТОТРАНС» на суму 45000,00 грн (а.с. 196-197 т. 1).
Зазначені обставини учасниками справи не заперечувались під час розгляду справи судом першої інстанції.
Згідно відповіді ПАТ «Гарантія» від 07.01.2026, наданої на запит апеляційного суду, ОСОБА_1 було виплачено страхове відшкодування за 63 дні тимчасової непрацездатності на підставі її заяви від 12.06.2024. Також зазначено, що правовідносини між страховиком та страхувальником щодо особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті регулюються Договором доручення № 2 П2-1001-19 «Про порядок проведення обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті» від 15.05.2019, укладеним між ПрАТ «СТ «Гарантія» та ТОВ «АВТОТРАНС» (а.с. 3-49 т. 2).
Також згідно наданої на запит апеляційного суду інформації ПрАТ «СК «УСГ» від 19.01.2026, на момент скоєння ДТП, 10.12.2022, цивільно-правова відповідальність водія ТЗ «Рута 25» р.н. НОМЕР_1 застрахована в ПАТ «СК «УСГ» за полісом 209400921. Страхувальником за даним полісом є ВАТ «Чернігівавтосервіс» ДП «Пассервіс». 03.11.2023 ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «СК УСГ» із заявою про страхове відшкодування. 18.12.2023 ПАТ «СК «УСГ» отримало від ВАТ «Чернігівавтосервіс» ДП «ПАССЕРВІС» лист від 14.12.2023, яким повідомило ПАТ «СК «УСГ» про наявність договору обов`язкового страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті № П2-1001-19. Зазначені обставини також встановлені Новозаводським районним судом м. Чернігова під час розгляду справи № 751/10291/24. 25.04.2024 ПАТ «СК «УСГ» листом вих. № ДКЦВ-30859/1 повідомило ОСОБА_3 про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування на підставі п. 32.3 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинному на дату укладення полісу). Враховуючи той факт, що на момент скоєння ДТП пасажири забезпеченого ТЗ «Рута 25» р.н. НОМЕР_1 були застраховані за договором обов`язкового страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті № П2-1001-19, укладеним з ПрАТ «СК «Гарантія», у ПАТ «СК «УСГ» відсутні правові підстави для здійснення страхового відшкодування на підставі п. 32.3 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», про що було повідомлено Позивача (а.с. 54-59 т. 2).
Як встановлено та підтверджується матеріалами справи, на момент ДТП пасажири, які перебували в автобусі, були застраховані на підставі Договору доручення № П2-1001-19 «Про порядок проведення обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті» від 15.05.2019, укладеним між ПАТ СК «Гарантія» та ТОВ «АВТОТРАНС» (а.с. 7-8 т. 2).
На момент ДТП, 10.12.2022, цивільно-правова відповідальність водія ТЗ «Рута 25», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована на підставі полісу № ЕР- 209400921 від 23.06.2022 (а.с. 59 т. 2).
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно із п. 23.1. ст. 23 вказаного Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.
Проте, відповідно до п. 32.3 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на день укладення полісу – 23.06.2022) страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну життю та здоров`ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України «Про страхування».
Відповідно до п. 6 ст. 7 Закону України «Про страхування» № 85-96 ВР (чинному на дату укладення полісу) в Україні здійснюються такі види обов`язкового страхування - особисте страхування від нещасних випадків на транспорті.
Пунктом 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на день укладення полісу – 23.06.2022) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
По справі встановлено, що на момент скоєння ДТП пасажири ТЗ «Рута 25», р.н. НОМЕР_1 , були застраховані на підставі договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті, укладеним між ТОВ «АВТОТРАНС» та ПАТ «СК «Гарантія», та встановлено, що позивачці було виплачено у добровільному порядку водієм ОСОБА_2 матеральну шкоду у розмірі 6000,00 грн та ТОВ «АВТОТРАНС» відшкодовано моральну шкоду у розмірі 45000,00 грн, також ПАТ «СК «Гарантія» відшкодовано страхову виплату за тимчасову втрату працездатності у розмірі 12852,00 грн.
Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно ч. 1-3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надані позивачкою ОСОБА_1 виписки із медичних карток стаціонарного хворого та листи лікарських призначень, де зазначено препарати, які позивачці необхідні при лікуванні (а.с. 12-13, 16, 17-19 т. 1), не у повному обсязі узгоджуються із наданими позивачкою фіскальними чеками на придбання лікарських засобів (а.с. 167-174 т. 1), а тому вказані витрати позивачкою належними та допустимими доказами не підтверджені, отже відшкодуванню не підлягають, оскільки не є доказами на підтвердження понесених витрат на лікування ушкоджень, отриманих саме в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачкою.
Крім того, суд першої інстанції помилково врахував виплачене позивачці страхове відшкодування у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю у розмірі 12852.00 грн у витрати, понесені позивачкою на лікування, враховуючи, що заявлені у позові позивачкою витрати не відповідають критеріям виплачених витрат, та прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення витрат на лікування без належної оцінки наданих до справи доказів.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги надані позивачкою квитанції на підтвердження витрат на лікування, зокрема: від 07.03.2024 на суму 1200,90 грн на суму 300,20 грн, від 11.03.2024 на суму 2117,70 грн, від 28.03.2024 на суму 2630,30 грн, від 17.04.2024 на суму 2231,60 грн (а.с. 167 т. 1), від 11.12.2022 на суму 53,50 грн, на суму 27,74 грн, від 12.12.2022 на суму 101,00 грн, від 13.12.2022 на суму 411,00 грн (а.с. 168 т.1), від 27.12.2022 на суму 484 грн з вирахуванням суми 202,00 грн, від 20.12.2022 на суму 308,40 грн, від 23.12.2022 на суму 30,30 грн (а.с. 169 т.1), від 10.01.2023 на суму 1321,73 грн, від 01.02.2023 на суму 265,00 грн. на суму 202,90 грн, від 28.02.2023 на суму 1003,20 грн (а.с. 170 т. 1), від 22.02.2023 на суму 590,00 грн, на суму 179,30 грн за вирахуванням суми 42,60 грн, від 01.03.2023 на суму 293,40 грн, від 02.03.2023 на суму 350,00 грн, від 05.03.2023 на суму 11,50 грн (а.с. 171 т.1), від 05.03.2023 на суму 40,60 грн, на суму 306,90 грн, на суму 347,50 грн, від 13.03.2023 на суму 69,60 грн, від 21.03.2023 на суму 517,70 грн (а.с. 172 т.1), від 21.03.2023 на суму 99,50 грн, від 06.04.2023 на суму 356,90 грн, від 22.04.2023 на суму 357,90 грн, від 13.05.2023 на суму 23,50 грн, від 09.06.2023 на суму 566,08 грн за вирахуванням суми 174,18 грн (а.с. 173 т.1), без дати на суму 180,36 грн, від 02.02.2023 на суму 149,90 грн, від 13.12.2022 на суму 8,60 грн, від 16.12.2022 на суму 111,30 грн, від 11.06.2023 на суму 63,90 грн (а.с. 174 т. 1).
Крім того, апеляційний суд зважає, що ДТП, за наслідками якого позивачка звернулась з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, відбулося 10.12.2022, а стоматологічні послуги відповідно до наданих позивачем документів надані 30.05.2024, тобто через 17 календарних місяців з моменту події, проте позивачкою не надано належних доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та витратами на стоматологічні послуги у заявленому позивачкою розмірі. Зокрема, згідно наявних в матеріалах справи медичних документів, після ДТП позивачка зазнала ушкодження трьох зубів та травматичний вивих одного зубу, а не восьми, як заявлено позивачкою.
Оскільки позивачкою не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вказані витрати були нею понесені для лікування наслідків травм, отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди яка сталась 10.12.2022, не відповідають призначенням, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку в частині задоволення вимог щодо витрат на протезування та стягнення витрат на ліки згідно зазначених чеків.
Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою, що належними доказами щодо матеріальних збитків, які понесла позивачка у зв`язку з її лікуванням за наслідками ДТП, є лише квитанції: від 15.12.2022 на суму 160,80 грн, від 19.12.2022 на суму 160,80 грн (а.с. 168 т. 1), від 27.12.2022 на суму 150,78 грн, від 19.12.2022 на суму 416,50 грн, на суму 59,50 грн, від 21.12.2022 на суму 90,68 грн (а.с. 169 т. 1), від 23.12.2022 на суму 201,00 грн, від 10.01.2023 на суму 783,90 грн, від 02.01.2023 на суму 156,78 грн (а.с. 170 т.1), від 22.02.2023 на суму 42,60 грн, від 01.03.2023 на суму 164,58 грн, на суму 224,90 грн (а.с. 171 т. 1), від 11.03.2023 на суму 164,40 грн (а.с. 172 т.1), від 01.04.2023 на суму 165,38 грн, від 09.06.2023 на суму 174,18 грн (а.с. 173 т. 1), на загальну суму 3116,78 грн, які підтверджують придбання ліків призначених згідно з виписками № 17387 від 27.06.24 та № 0461 від 23.03.2023 (а.с. 12-13, 16 т. 1) 
З аналізу змісту гл. 82 ЦК вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду», отже за наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.
У постанові ВП ВС від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки — роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
З врахуванням викладеного, та за встановлених обставин в ухвалі Чернігівського районного суду від 28.06.2023 відшкодування саме обвинуваченим та винним в ДТП ОСОБА_2 позивачці матеріальної шкоди у розмірі 6000,00 грн в добровільному, яка перевищує розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню ТОВ «АВТОТРАНС» у розмірі 3116,78 грн, апеляційний суд, враховуючи, що положеннями ч. 1 ст. 1191 ЦК України ТОВ «АВТОТРАНС» щодо набуття права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку з лікуванням, оскільки така шкода в добровільному порядку відшкодована винною в ДТП особою – ОСОБА_2 , отже враховуючи наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі не вирішується.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив усі обставини справи, внаслідок чого ухвалив необґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За правилами п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивачка звільнена від сплати судового збору.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог та оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню у повному обсязі, то ТОВ «АВТОТРАНС» слід компенсувати судовий збір у розмірі по 1816,80 грн за апеляційний розгляд справи за рахунок держави, оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору.
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНС» задовольнити.
Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2025 року скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНС» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.
Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНС» судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 1816,80 грн у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 30.01.2026.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНС» (юридична адреса: 14037, м. Чернігів, вул. Громадська, 60, код ЄДРПОУ 32284373)
Третя особа: ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» (юридична адреса місцязнаходження: 03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, 32 літ А, код ЄДРПОУ 30859524)
Третя особа: ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» (юридична адреса місцязнаходження: 01133,м.Київ,Печерський узвіз 3, код ЄДРПОУ 14229456)

Головуючий Судді: