КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2026 року м. Київ справа №320/26330/24
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу 
за позовом	ОСОБА_1 	
до	Головного управління ДПС у м. Києві	
про	визнання протиправними та скасування податкових повідомлень -рішень.,	

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд:
визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення — рішення від 23.06.2023р. №6063905-240111-2615-UA80000000000719633 та від 28.04.2021р. №114202-2409-2615.
Аргументуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що в зазначених податкових повідомленнях рішеннях код цільового призначення об`єкта оподаткування визначений помилково. Невірно вказано нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, що в свою чергу призвело до помилкового визначення суми податкового зобов`язання. Так, в податкових повідомленнях - рішеннях розмір нормативно-грошової оцінки земельної ділянки помилково вказаний 32264177, 75 грн., натомість фактичний розмір нормативно-грошової оцінки земельної ділянки становить 16 103, 67 грн.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.06.2024р. відкрито провадження у справі №320/26330/24, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Даною ухвалою суд витребував від відповідача: обґрунтований та вмотивований розрахунок спірних податкових повідомлень - рішень; засвідчені належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України усі письмові докази, які слугували підставою для прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень - рішень.
Відповідачем, 30.08.2024р. подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, проти задоволення позову заперечує, з підстав того, що позивач зазначає, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0577 га (кадастровий номер 8000000000:91:448:0021) за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з наданим позивачем витягом від 20.10.2023р. з Державного земельного кадастру цільовим призначенням земельної ділянки є: « 01.06 Для колективного садівництва». Однак, відповідач зазначає, що цільове призначення внесено до Державного земельного кадастру лише 20.10.2023р., тобто станом на дату прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, 28.04.2021р. та 23.06.2023р. Державний земельний кадастр не містив даних про цільове призначення з кодом 01.06. Рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві (зі змінами та доповненнями) встановлено ставки земельного податку. Додатком №3 до Рішення №242/5629 затверджено Положення про плату за землю в місті Києві. Як визначено Приміткою 2 Таблиці №1 до Положення, якщо вид цільового призначення земельної ділянки згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Держкомзему від 23.07.2010р. № 548, не внесено до Державного земельного кадастру, то застосовується ставка у відсотках від нормативної грошової оцінки відповідно до цієї таблиці, але не менше 1 відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.12.2020р., відомостей з Державного земельного кадастру, станом на 04.01.2021р., код виду цільового призначення земельної ділянки позивача згідно з класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженого наказом Держкомзему від 23.07.2010р. №548, до Державного земельного кадастру не внесено.
Таким чином, оскільки код виду цільового призначення земельної ділянки позивача станом на дату винесення відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень - рішень не було внесено до Державного земельного кадастру, а нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1 471 654, 59 грн., відповідачем обґрунтовано проведено розрахунок податкового зобов`язання, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
30.08.2024р., представником позивача подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, з підстав визначених у позовній заяві.
З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0577 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер 8000000000:91:448:0021, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.10.2023р. №НВ-3201216522023. Нормативна грошова оцінка згідно Витягу становить 1 471 654, 59 грн. Дата проведення нормативної грошової оцінки 30.11.2021р.
Відповідно до Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки становить також 1 471 654, 59 грн.
Головним управлінням ДПС у м. Києві 21.10.2021р. прийнято податкове повідомлення - рішення форми "Ф" №114202-2409-2615 відповідно до якого, ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) визначено суму податкового зобов`язання за платежем "земельний податок з фізичних осіб" за 2021 рік у сумі 14 716,55 грн.
Крім того, Головним управлінням ДПС у м. Києві 23.06.2023р. прийнято податкове повідомлення - рішення форми "Ф" №6063905-240111-2615- НОМЕР_2 відповідно до якого, ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) визначено суму податкового зобов`язання за платежем "земельний податок з фізичних осіб" за 2023 рік у сумі 18 616,43 грн.
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленням-рішенням позивач оскаржив їх в адміністративному порядку шляхом подання скарги до Державної податкової служби України.
Рішенням Державної податкової служби України від 22.12.2023р. № 37837/6/99-00-06-01-03-06 вказану скаргу в частині оспорюваних рішень позивача залишено без розгляду.
Позивач не погодився із результатом адміністративного оскарження податкового повідомлень-рішень, вважає їх протиправними, а тому звернувся до суду із вказаним позовом.
Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (ПК України).
Згідно підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Також, за підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України, земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Згідно з пунктом 269.1 статті 269 ПК України, платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.
Так, відповідно до положень статті 270 ПК України, об`єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Пунктом 287.1 статті 287 ПК України, передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Згідно з нормами статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до частин першої, третьої статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.
До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Згідно з нормами статей 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Отже, фізична особа є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Згідно з пунктом 286.1 статті 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У силу норм пункту 286.5 статті 286 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
З наведеного слідує, що контролюючий орган уповноважений здійснювати нарахування фізичним особам податкових зобов`язань із земельного податку на підставі даних державного земельного кадастру щодо площі земельної ділянки, її нормативної грошової оцінки з урахуванням коефіцієнтів індексації, а також рішення сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад щодо ставок земельного податку.
Згідно з пунктом 271.1 статті 271 ПК України, базою оподаткування земельним податком є:
нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;
площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено. 
Відповідно до пункту 271.2 статті 271 ПК України, рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Згідно з пунктом 289.1 статті 289 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Нормами статей 1, 18 Закону України "Про оцінку земель", встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.
Відповідно до змісту статей 15, 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр", до Державного земельного кадастру включаються цілий ряд відомостей про земельні ділянки, зокрема: кадастровий номер; місце розташування; площа; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; нормативна грошова оцінка, а також інформацію про її власників (користувачів), зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Такі відомості внесені до Державного земельного кадастру є офіційними.
Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, проводиться незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій".
За результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), відповідно до пункту 1 Положення про зазначений орган, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15.
Згідно з пунктом 21 Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року №213, дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує трьох робочих днів з дати надходження відповідної заяви.
Рішенням Київської міської ради від 23.06.11 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» (зі змінами та доповненнями), затверджено зокрема Положення про плату за землю в місті Києві (Додаток 3 до Рішення), відповідно до пункту 5.1 якого, ставки податку за земельні ділянки для фізичних та юридичних осіб, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюються залежно від цільового призначення землі у відсотках від їх нормативної грошової оцінки відповідно до таблиці № 1 цього Положення.
Таблиця № 1 до додатка 3 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 (у редакції рішення Київської міської ради від 18.10.2018 № 1910/5974) містить примітку 2, якою передбачено наступне: якщо вид цільового призначення земельної ділянки згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Держкомзему від 23 липня 2010 р. № 548, не внесено до Державного земельного кадастру, то застосовується ставка у відсотках від нормативної грошової оцінки відповідно до цієї таблиці, але не менше 1 відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Так, відповідно до наявного в матеріалах справи Витягу із технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки від 17.12.2020, виданого Головним управлянням Держгеокадастру у м. Києві, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки за адресою: м. Київ, Подільський р-н, вул. Сирецько - Садова, діл.21 (с/т «Зірка») кадастровий номер: 8000000000:91:448:0021, складає 1 471 654,59 грн.
При цьому, код виду цільового призначення земельної ділянки згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, по земельній ділянці за кадастровими номерами 8000000000:91:448:0021 не внесено до Державного земельного кадастру.
Отже, оскільки код виду цільового призначення земельної ділянки на дату прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, не було внесено до Державного земельного кадастру, контролюючим органом правомірно застосовано ставку податку в розмірі 1% від нормативно-грошової оцінки, відповідно до примітки 2 до Таблиці № 1 до додатка 3 до рішення Київської міської ради 23.06.2011 № 242/5629 (у редакції рішення Київської міської ради від 18.10.2018 № 1910/5974).
Цільове призначення внесено до Державного земельного кадастру лише 20.10.2023р., тобто станом на дату прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, 28.04.2021р. та 23.06.2023р, відомості були відсутні.
Щодо розрахунку суми оскаржуваних рішень, суд зазначає, що згідно з матеріалами справи, cума податкового зобов`язання у розмірі 14 716,55грн. відповідно до податкового повідомлення - рішення від 28.04.2021р. №114202-2409-2615, розрахована наступним чином:
1471654,59 грн. *1% = 14 716,55 грн., де:
1471654,59 грн. - нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 2021 рік (витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.12.2020р.)
1% - ставка земельного податку (примітка 2 таблиці №1 до додатка 3 Положення «Про плату за землю в місті Києві» затвердженого Рішенням Київської міської ради «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку» від 23.06.2011р. № 242/5629).
Сума податкового зобов`язання у розмірі 18 616,43грн. відповідно до податкового повідомлення — рішення від 23.06.2023р. №6063905-240111-2615-UA80000000000719633, розрахована наступним чином:
1861643,06 грн. *1% = 18 616,43 грн., де:
1861643,06 грн. - нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 2023 рік де 1471654,59 грн. 1,10 * 1,15 = 1861643, 06 грн.
1471654,59 грн. - нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 2021 рік (витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.12.2020р.).
1,1 - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 2021 рік (застосовується акумулятивно з 2022 року) згідно листа державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2022 №6-28- 0.222-275/2-22;
1,15 - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 2022 рік (застосовується акумулятивно з 2023 року) згідно листа державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.01.2023 №6-28- 0.222-323/2-23;
1% - ставка земельного податку (примітка 2 таблиці №1 до додатка 3 Положення «Про плату за землю в місті Києві» затвердженого Рішенням Київської міської ради «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку» від 23.06.2011р. № 242/5629 із змінами та доповненнями у редакції рішення Київської міської ради від 18.10.2018р. №1910/5974).
Зазначений розрахунок деталізовано у тексті податкового повідомлення — рішення від 23.06.2023р. №6063905-240111-2615-UA80000000000719633 за таким алгоритмом: к.11=(к.4-к.10)*к.5* (к.7/12)*к.8, тобто 18 616, 43 грн. = (0,0577 га-0га) *32264177, 746 грн./га *(12/12) *1%, де:
0,0577 га — площа земельної ділянки;
0 га- розмір пільги відповідно до статті 281 Податкового кодексу України;
32264177, 746 грн/га — нормативна грошова оцінка за 1 гектар земельної ділянки на 2023 рік з урахуванням коефіцієнтів індексації по земельному податку, де:
1861643,06 грн./577 кв.м.*10000 кв.м = 32264177, 746 грн./га, де:
1861643,06 грн.- нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 2023 рік з урахуванням коефіцієнтів індексації;
577 кв.м.- площа земельної ділянки;
10000 кв.м. - кількість кв.м. в 1-гектарі;
12- кількість місяців оподаткування;
1% - ставка земельного податку (примітка 2 таблиці №1 до додатка 3 Положення «Про плату за землю в місті Києві» затвердженого Рішенням Київської міської ради «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку» від 23.06.2011р. № 242/5629 із змінами та доповненнями у редакції рішення Київської міської ради від 18.10.2018р. №1910/5974).
З огляду на викладене, використання податковим органом положень нормативно-правових актів, прийнятих Київською міською радою при здійсненні розрахунку спірного податку за спірний період, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин у цій справі, не свідчить про його помилковість.
Відтак, посилання позивача на те, що дії відповідача, стосовно того, що нормативна грошова оцінка визначена у сумі 32264177, 746 грн. є протиправними, то суд зазначає, що в розрахунку дана сума зазначена за розмір 1 га, а позивачу нараховувався земельний податок на розмір земельної ділянки 0,0577 га, що знаходиться у його власності.
З урахуванням вищезначених обставин, суд доходить висновку, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення є правомірними та такими, що прийняті у межах та спосіб визначений відповідно до норм Податкового кодексу України та нормативно-правових актів, що регулюються дані правовідносини, а тому підлягає скасуванню.
З урахуванням вищевикладеного та наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та, відповідно, про відсутність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
На думку суду, відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, покладені на них обов`язки доказування було виконано з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України , а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.
2. Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.