Номер провадження: 33/813/2206/25
Номер справи місцевого суду: 496/687/25 
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О. 
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В., 
за участю секретаря - Соболєвої Р.М.,
захисника - адвоката Некрасова Олега Васильовича, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 14 серпня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
в с т а н о в и в:

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 14 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
ОСОБА_1 постановою суду визнано винним у тому, що 24.01.2025 о 19 год 40 хв, за адресою: Одеська область, Одеський район, автодорога М-05 «Київ-Одеса», 452 км, СП «Дачне», керував транспортним засобом «KIA Sportage», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, неприродна блідість, порушення мови. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ООМЦПЗ ООР водій відмовився під відеозапис на ПВР 471444, ПВР 471321, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що:
- суд проігнорував обставини штучного створення нової справи за ст. 130 КУпАП з метою виконання формальних показників («плану»);
- в матеріалах справи відсутні підстави для зупинки авто;
- судом порушено принцип преюдиційності, оскільки постановою Біляївського районного суду Одеської області у справі № 496/782/25, яка набрала законної сили, розглядався інцидент зупинення о 17.00 у цей день, в якій встановлено, що висновок медичного огляду ОСОБА_1 проведено з істотними порушеннями закону, що тягнуть недопустимість висновку як доказу:
- суперечність між висновком суду та змістом доказу, так як в постанові суд послався на відеозапис, як на доказ керування ОСОБА_1 т/з, натомість на відео відсутнє безпосереднє керування автомобілем, при цьому ОСОБА_1 не заперечує факт керування автомобілем;
- судом порушено принцип non bis in idem (ст. 61 Конституції України, ст. 4 Протоколу №? 7 до ЄКПЛ, що забороняє повторне притягнення особи до відповідальності за одне й те саме правопорушення, фактичні обставини у справах збігаються та йдеться про одну й ту ж саму особу, той самий день (24.01.2025) та одні й ті ж підозри щодо керування транспортним засобом у стані сп?яніння (ч. 1 ст. 130 КУпАП), аргументація суду про «закінченість правопорушення о 17:00 та «нове правопорушення о 19:40» не відповідає матеріалам справи: у першій події зафіксовані о 17:00, у другій о 19:40, при цьому обидві справи ґрунтуються на одній і тій же підставі, нібито перебування ОСОБА_1 під дією лікарський препаратів, що не підтверджено належними доказами;
- судом проігноровано факт перебування ОСОБА_1 на військовій службі та виконання ним службових обов?язків;
- суд залишив поза увагою істотні порушення при оформленні протоколу, а саме відсутність роз?яснення прав, тому ознайомлення з протоколом не може вважатися повним та правомірним, що робить такий протокол недійсним;
- на відеозаписі відсутні пояснення поліцейського щодо конкретних ознак сп?яніння, що свідчить про недотримання вимог п. 4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
- поліцейським неправильно сформульовано пропозицію пройти медичний огляд, не уточнив, що йдеться саме про заклад охорони здоров?я, який має спеціальну ліцензію на проведення медичного огляду на стан сп?яніння;
- порушено порядок вручення направлення на медичний огляд.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції захисник Некрасов О.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Особа, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, утворює самостійний склад, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З огляду на визначену ст. 266 КУпАП процедуру особи, які керують транспортними засобами, тощо і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Такий огляд, за змістом частини другої вказаної норми, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція № 1452/735.
Згідно з п. 6 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважав доведеною його вину матеріалами справи: а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 229409 від 24.01.2025 року, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення наркотичного сп`яніння від 24.01.2025 року, відеозаписом.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.
Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з яким погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 229409 від 24.01.2025, яким зафіксовано, що 24.01.2025 о 19 год 40 хв., за адресою: Одеська область, Одеський район, автодорога М-05 «Київ-Одеса», 452 км, СП «Дачне», керував транспортним засобом «KIA Sportage», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, неприродна блідість, порушення мови. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ООМЦПЗ ООР водій відмовився під відеозапис на ПВР 471444, ПВР 471321, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (а.с. 1);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.01.2025, від проходження якого ОСОБА_1 відмовився (а.с. 6);
- наявним в матеріалах справи відеозаписом, який було оглянуто в ході розгляду справи, яким підтверджено, що під час розмови з поліцейськими ОСОБА_1 повідомив, що його вже зупиняли та вони їхали в медичний заклад. (19:34:18 хв). На питання куди прямуєте, ОСОБА_1 зазначив, що вже назад. (19:35:16 хв). Поліцейський запитав: «Ви на експертизі були?», на що ОСОБА_1 відповів, що їде в оперативне командування. (19:35:40 хв). Поліціант запитав: «У вас виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, ви в заклад їхати будете?» (19:45:41 хв), на що ОСОБА_1 відповів: «Ні» (19:45:51 хв). «Поліцейський запитав: «Відмовляєтеся?» та ОСОБА_1 відповів, що так (19:45:52 хв). Працівниками поліції роз`яснено, що буде складено протокол, який останній згодом підписує.
Сукупність вищевказаних доказів засвідчують відмову ОСОБА_1 як особи, яка керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, встановленого законом, що є підтвердженням об`єктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є самостійним складом адміністративного правопорушення.
Посилання заявника, що суд проігнорував обставини штучного створення нової справи за ст. 130 КУпАП з метою виконання формальних показників, є безпідставним та ґрунтується лише на припущеннях заявника.
Апеляційний суд зазначає, що способами, визначеними чинним законодавством, є, зокрема, звернення з дисциплінарною скаргою до керівництва поліції для проведення службової перевірки або до правоохоронних органів, в порядку КПК України, а також до суду адміністративної юрисдикції, з позовом щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників поліції, як суб`єктів, що наділені владними повноваженнями.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з дисциплінарною скаргою чи з позовом до суду не звертався, а отже відсутні підстави вважати дії працівників поліції неправомірними.
Твердження заявника, що в матеріалах справи відсутні підстави для зупинки авто, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що за правовим аналізом норм Правил дорожнього руху незгода водія із причинами зупинки або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки.
Положення Інструкції пов`язують обов`язок водія пройти огляд на вимогу поліцейського саме з наявністю підстав у поліцейського вважати, що водій знаходиться у стані сп`яніння, а не із зупинкою транспортного засобу, тому у даному випадку відсутні підстави для застосування доктрини «плодів отруйного дерева» та вважати недоведеним факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку через відсутність в матеріалах справи підстав зупинки транспортного засобу такого водія за встановленого факту керування таким транспортним засобом.
Крім того, всупереч доводам скарги, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст.130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту інкримінованого правопорушення.
Доводи скарги, що судом порушено принцип преюдиційності, суд відхиляє з огляду на таке. 
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Преюдиційні факти - це факти, встановленні рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Так, постановою Біляївського районного суду Одеської області від 07.05.2025, яка набрала законної сили, у справі № 496/782/25, закрито провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за п. 2.9.а у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Судом досліджувалися наступні обставини справи: 24.01.2025 о 17 год.00 хв. с. Дачне, траса М 05 Київ-Одеса 452 км, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «КІА» державний номерний знак НОМЕР_1 , був з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, світла шкіра обличчя. Водієві було запропоновано пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, згідно законодавства, на що водій погодився. Згідно висновку від 29.01.2025 № 000194, водій перебував у стані вживання лікарських засобів та препаратів, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що знижують їх увагу та швидкість реакції, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Підставою для закриття провадження у справі стало недолучення до матеріалів справи запису з нагрудних камер поліцейських про проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я, через що висновок слід вважати таким, що складений з істотними порушеннями закону, які потягли за собою недопустимість вказаного експертного висновку.
Натомість, у справі, що переглядається, ОСОБА_1 був зупинений 24.01.2025 о 19 год 40 хв., за адресою: Одеська область, Одеський район, автодорога М-05 «Київ-Одеса», 452 км, СП «Дачне», тобто в інший час, іншим екіпажом поліції, а також останньому інкримінується порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що складений протокол як щодо особи, яка відмовилася від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.
Наведене свідчить про різні склади адміністративного правопорушення по двох вказаних справах.
Судом вірно зазначено, що на відміну від кримінального права, Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить чіткого розділення на закінчене та незакінчене правопорушення, однак для притягнення до відповідальності діяння повинно бути вчиненим і мати всі конститутивні ознаки правопорушення, а тому судом доцільно застосовано аналогію до Кримінального кодексу України, відповідно до якого закінченим кримінальним правопорушенням визнається діяння, яке містить усі ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. Незакінченим кримінальним правопорушенням є готування до кримінального правопорушення та замах на кримінальне правопорушення (ст. 13 КК України). 
На час вчинення адміністративного правопорушення 24.01.2025 року о 17 год 00 хв., мало ознаки закінченого правопорушення, оскільки ОСОБА_1 здійснив всі необхідні дії, відповідальність за які, передбачена чинними нормами законодавства.
Після проходження огляду в медичному закладі, ОСОБА_1 , знаючи про підозру перебування під впливом лікарських препаратів, сів за кермо транспортного засобу «KIA Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , та продовжив рух, з огляду на що зазначене не може розглядатися як одне і те саме правопорушення, а тому за нього передбачена окрема відповідальність згідно з КУпАП.
Аналіз наведеного у взаємозв`язку свідчить про те, що постанова Біляївського районного суду Одеської області у справі № 496/782/25, якою закрито провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, не має преюдиційний характер у зв`язку з тим, що стосується інших фактів та обставин справи. 
Твердження скарги, що судом порушено принцип "non bis in idem" (ст. 61 Конституції України, ст. 4 Протоколу №? 7 до ЄКПЛ, що забороняє повторне притягнення особи до відповідальності за одне й те саме правопорушення, фактичні обставини у справах збігаються та йдеться про одну й ту ж саму особу, той самий день (24.01.2025) та одні й ті ж підозри щодо керування транспортним засобом у стані сп?яніння (ч. 1 ст. 130 КУпАП), не знайшло своє підтвердження.
Так, відповідно до принципу юридичної відповідальності «non bis in idem» особа не може бути притягнута до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення. Цей принцип закріплений в ст. 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Вказаний принцип закріплений і на національному рівні, а саме положеннями ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема: п. 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 був зупинений в інший час та при інших обставинах справи.
Щодо посилання, що судом проігноровано факт перебування ОСОБА_1 на військовій службі та виконання ним службових обов?язків.
Відповідно до частин першої-третьої статті 266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Відповідно до вимог частини 1, 4 статті 15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
При порушенні правил дорожнього руху водіями транспортних засобів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту - військовослужбовцями строкової служби, а також вчинення ними військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б цього Кодексу, штраф як адміністративне стягнення до них не застосовується. У випадках, зазначених у цій статті, органи (посадові особи), яким надано право накладати адміністративні стягнення, передають матеріали про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення винних до дисциплінарної відповідальності.
За вчинення військових адміністративних правопорушень військовослужбовці, а також військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, який не відноситься до військового майна, що останнім не спростовано, його зупинено працівниками поліції на автодорозі М-05 «Київ-Одеса», 452 км, СП «Дачне», Одеський район, Одеська область, тобто поза межами військової частини, а відтак ОСОБА_1 несе адміністративну відповідальність на загальних засадах.
Положеннями статті 255 КУпАП встановлено, що складання протоколів про адміністративні правопорушення за статтею 130 КУпАП, віднесено до компетенції, зокрема, органів Національної поліції, а тому застосовування спеціального порядку огляду на стан сп`яніння, визначеного статтею 266-1 КУпАП, були відсутні.
При цьому, огляд саме водія, який керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, проводиться на підставі ст. 266 КУпАП, оскільки суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є саме водій.
Факт перебування ОСОБА_1 у якості військовослужбовця не впливає на кваліфікацію правопорушення та необхідності проведення огляду в особливому порядку, оскільки в даному випадку ОСОБА_1 , як суб`єкт правопорушення, є саме водієм.
Враховуючи вищевикладене, у поліцейських були відсутні підстави для повідомлення службових осіб військової служби правопорядку або керівництва військової частини та проведення ними огляду в порядку ст. 266-1 КУпАП.
Необґрунтованим є посилання заявника, що суд залишив поза увагою істотні порушення при оформленні протоколу, а саме відсутність роз`яснення прав, оскільки ОСОБА_1 , ознайомившись та підписавши протокол, підтвердив роз`яснення останньому прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. 
Безпідставним є твердження, що на відеозаписі відсутні пояснення поліцейського щодо конкретних ознак сп`яніння, з огляду на таке.
Згідно з п. 2, 3 Розділу 1 Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/753 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до наведеного вище працівник поліції самостійно на власний розсуд доходить висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження таким водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння, виходячи із суб`єктивного сприйняття таких ознак візуально, органолептично, тощо.
Таким чином, суд апеляційної інстанції не може втручатися в аспекти внутрішнього переконання працівників поліції під час проведення огляду на стан сп`яніння в частині виявлення ознак такого сп`яніння, а тому вказане посилання скаржника є неспроможним та не спростовує факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.
Твердження заявника, що поліцейським неправильно сформульовано пропозицію пройти медичний огляд, не спростовує вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Апеляційний суд відхиляє доводи скарги, що порушено порядок вручення направлення на медичний огляд, оскільки від проходження такого огляду ОСОБА_1 відмовився.
Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». 
Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.
Суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляційній скарзі мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 14 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова