П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 335/4879/22
провадження № 51-1636км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у судах першої та апеляційної інстанцій, на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2024 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 04 лютого 2025 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , 
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 ,
яких визнано невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2024 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано невинуватими та виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК, у зв`язку з відсутністю в їхніх діях складу кримінального правопорушення.
Ухвалою Запорізького апеляційного судувід 04 лютого 2025 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачувалися у тому, що вони як солдати 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 15 червня 2022 року, діючи групою осіб, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, статей 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, перебуваючи на бойовій позиції спостережного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_3 », відкрито у присутності командира 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 майора ОСОБА_10 , а в подальшому в присутності командира 1 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_11 , які для них є начальниками за службовим становищем та військовим званням, та інших військовослужбовців, відкрито відмовилися виконувати наказ щодо несення бойового чергування на спостережному пункті «Малиш», хоча об`єктивно могли та зобов`язані були виконати цей наказ. При цьому свою відмову від виконання вказаного наказу ОСОБА_9 та ОСОБА_8 15 червня 2022 року виклали письмово у рапортах, поданих на ім`я командира 1 роти ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_12 .
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала, та заперечень на неї
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
На обґрунтування касаційних вимог прокурор стверджує, що як місцевий, так і апеляційний суди здійснили неналежне та неповне дослідження усіх обставин справи, що призвело до неправильного застосування кримінального закону та безпідставного виправдання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 402 КК.
На переконання прокурора, місцевий та апеляційний суди:
- не надали належної оцінки показанням свідка ОСОБА_11 щодо дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а ці показання у вироку викладені неповно та зі зміною їх суті;
- дійшли помилкового висновку, що рапорти обвинувачених не містять відомостей про те, який саме наказ та якого начальника відмовляються виконувати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також що ці рапорти без взаємозв`язку із іншими доказами не доводять винуватість останніх у відкритій відмові від виконання наказу командира ОСОБА_10 про несення бойового чергування на спостережному пункті «Малиш»;
- не надали оцінки дослідженим під час судового розгляду письмовим доказам, а саме акту службового розслідування, доповіді командира ВЧ НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_13 від 15 червня 2022 року № 946 та повідомленню про кримінальне правопорушення начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16 червня 2022 року № 101/2138 за фактом відкритої відмови від виконання бойового завдання військовослужбовцями військової служби за мобілізацією ВЧ НОМЕР_1 солдатами ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ;
- апеляційний суд всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про повторне дослідження письмових доказів та допит свідків, що перешкодило цьому суду ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення;
- ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник виправданих вказує про її необґрунтованість та просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити, прокурор ОСОБА_5 частково підтримав касаційну скаргу, просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, а захисник вважала вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду законними та обґрунтованими, просила касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися. Ані захисник, ані сторона обвинувачення не заперечували проти касаційного розгляду справи за відсутності виправданих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Мотиви суду
Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевірив матеріали кримінального провадження, наведені в касаційній скарзі доводи та дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
У цьому кримінальному провадженні прокурор стверджував про те, що виправдані відмовилися виконувати наказ командира про несення бойового чергування на спостережному пункті.
Під час судових розглядів у судах першої та апеляційної інстанцій було встановлено і не заперечувалося стороною обвинувачення те, що 23 березня 2022 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в складі взводу прибули на вказаний спостережний пункт, де почали нести бойове чергування, тобто приступили до виконання бойового наказу.
Прокурор стверджував, що через певний час перебування на спостережному пункті, а саме 15 червня 2022 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в присутності командира ОСОБА_10 , а в подальшому в присутності командира ОСОБА_11 та інших військовослужбовців відмовилися виконувати наказ про несення бойового чергування на спостережному пункті.
Однак суди зробили висновок про невинуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їм злочину, покликаючись на низку доказів.
Так, обоє виправданих стверджували, що в кінці травня 2022 року вони в складі відділення зайняли спостережний пункт «Малиш» з метою візуального спостереження за діями противника, однак згодом, приблизно через 3 тижні перебування на бойовому чергуванні, ситуація із забезпеченням стала критичною і вони поскаржилися своєму безпосередньому командиру взводу ОСОБА_10 . Після цього приїхав командир роти ОСОБА_11 , забрав їх з бойової позиції та відвіз в штаб, де вони написали рапорти про відмову від виконання наказу, вважаючи, що це допоможе із подальшим вирішенням питання забезпечення їхнього підрозділу. Водночас виправдані наголосили, що вони не відмовлялися від виконання бойового наказу, а хотіли лише вирішити питання із забезпеченням.
Командир взводу свідок ОСОБА_10 повідомив, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 разом з іншими військовослужбовцями підрозділу виконали його наказ та заступили на бойове чергування, а далі вони не відмовлялися виконувати вказаний наказ, а лише просили спілкування із керівництвом щодо вирішення питань належного забезпечення їхнього підрозділу.
Допитані місцевим судом свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які як військовослужбовці разом із виправданими входили до складу підрозділу, зазначили, що в їх присутності ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не відмовлялися виконувати бойовий наказ, а свідок ОСОБА_16 , як командир вказаного підрозділу, розповів в суді про те, що він особисто не був свідком відмови виправданих від виконання наказу.
Не підтверджується факт відмови ОСОБА_9 та ОСОБА_8 від виконання бойового наказу і показаннями допитаної в суді першої інстанції свідка ОСОБА_17 , яка лише за наказом командира частини надала виправданим аркуші паперу для написання рапортів.
Свідок ОСОБА_11 під час допиту в суді першої інстанції не зміг пригадати змісту розмови ані з командиром взводу ОСОБА_10 щодо відмови військовослужбовців ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від виконання наказу з несення бойового чергування на спостережному пункті, ані безпосередньо з виправданими та не підтвердив того, що в його присутності або в присутності інших військовослужбовців останні висловили відкриту відмову від виконання вказаного наказу. При цьому повідомив суду лише обставини написання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 рапортів і вважав це достатньою підставою для ствердження, що вказані військовослужбовці відмовилися виконувати наказ.
В ході касаційної перевірки матеріалів кримінального провадження Судом встановлено, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано визнали висунуте прокурором ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення таким, що не знайшло свого підтвердження, адже жоден із допитаних судом першої інстанції свідків, в присутності яких нібито ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відмовилися виконувати наказ, цього не підтвердили.
Твердження у касаційній скарзі прокурора про те, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки показанням свідка ОСОБА_11 щодо дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які у вироку викладені неповно та зі зміною їх суті, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належним чином їх розглянув, визнав ці аргументи необґрунтованими та навів належні й докладні мотиви своїх висновків.
Як в ході апеляційного розгляду, так і в ході дослідження Судом звукозапису судового засідання місцевого суду від 05 червня 2023 року, в якому був допитаний свідок ОСОБА_11 , встановлено, що показання цього свідка викладені у вироку місцевого суду в обсязі, достатньому для цілей цього провадження, без будь-яких перекручувань чи неповноти. Крім того, слід наголосити на тому, що суд у вироку не повинен дослівно викладати показання особи, а лише має вказувати обставини, встановлені з її показань.
У своїй касаційній скарзі прокурор також не вказав у чому полягає різниця в показаннях.
Суд звертає увагу, що самих лише рапортів, без оцінки обставин їх написання та реального встановлення факту невиконання наказу недостатньо для притягнення до кримінальної відповідальності.
Письмові докази у цьому провадженні, а саме акт службового розслідування, доповідь командира ВЧ НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_13 від 15 червня 2022 року № 946 та повідомлення про кримінальне правопорушення начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16 червня 2022 року № 101/2138 за фактом відкритої відмови від виконання бойового завдання військовослужбовцями військової служби за мобілізацією ВЧ НОМЕР_1 солдатами ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , не спростовують правильність висновків судів у цьому провадженні, які комплексно оцінили факти і докази та прийшли до правильного висновку про необхідність виправдання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .
Щодо доводів прокурора про порушення судом апеляційної інстанції положень ч. 3 ст. 404 КПК під час дослідження доказів, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.
Як вбачається із журналу та звукозапису судового засідання апеляційного суду від 04 лютого 2025 року, цим судом було частково задоволено клопотання сторони обвинувачення про повторне дослідження письмових доказів, що було зроблено судом в цьому ж судовому засіданні, а у задоволенні клопотання прокурора про повторний допит свідків було відмовлено з підстав ненаведення прокурором обставин неповноти допиту або істотного порушення вимог КПК під час їхнього допиту судом першої інстанції. 
Всупереч доводам прокурора про безпідставну відмову в задоволенні клопотання про повторний допит свідків, вказане клопотання було вирішене судом апеляційної інстанції із дотриманням вимог ст. 350 КПК з наведенням належних мотивів таких своїх висновків.
За наслідками касаційної перевірки матеріалів кримінального провадження Суд встановив, що апеляційний суд в межах, установлених ст. 404 КПК, й у порядку, визначеному ст. 405 КПК, переглянув кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у ній доводи, які є аналогічними доводам касаційної скарги сторони обвинувачення, і визнав їх необґрунтованими, навів належні й докладні мотиви своїх висновків, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що вирок місцевого суду відповідає положенням статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду є вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК. 
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подану прокурором касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2024 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 04 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3