ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 462/6534/24
провадження № 51-3568 км 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника ОСОБА_6 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника 
ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 07 липня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12024141390000504, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Миколаїв, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року   ОСОБА_7 засуджено за ст. 336 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу фактичного звернення вироку до виконання.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 07 липня 2025 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без змін.
За обставин викладених у вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він, будучи військовозобов`язаним, відповідно до довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 № 81/1163 від 13 квітня 2024 року був визнаний придатним до військової служби, згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призваний на військову службу під час мобілізації, та повідомлений про необхідність з`явитися об 11 год 15 квітня 2024 року до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_3 , для подальшої відправки до військової частини для проходження служби за мобілізацією.
Водночас, військовозобов`язаний ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи достовірно обізнаним про введення на всій території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, на підставі Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, із подальшими змінами та доповненнями, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, не маючи передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав для відстрочки, 15 квітня 2024 року, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: 
АДРЕСА_2 , маючи умисел на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , до визначеної для проходження служби за мобілізацією військової частини № НОМЕР_1 Збройних Сил України не став, до військової служби та покладених на нього обов`язків не приступив, тим самим ухилився від проходження військової служби, чим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вимоги Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію».
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
В касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , що діє в інтересах ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить оскаржувані судові рішення змінити та на підставі ст. 75 КК України звільнити його підзахисного від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов`язків, визначених п. п. 1, 2 ч. 1 
ст. 76 цього Кодексу.
Зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 судами не враховано його молодий вік, відсутність судимостей, що він на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи, має на утриманні малолітню дитину, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. 
Також вказує, що засуджений повністю визнав вину, повідомив, що жалкує про вчинене та засуджує свою поведінку, після вчинення інкримінованого діяння пройшло півтора роки, за цей час він не вчиняв нових злочинів чи правопорушень, не порушував умови запобіжного заходу, з`являвся до органу досудового розслідування та суду. 
Крім цього, ОСОБА_7 з 17.07.2025 був добровільно призваний на військову службу за мобілізацією та проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується відповідною довідкою та копією військового квитка.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник підтримав касаційну скаргу. 
Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просила оскаржувані судові рішення залишити без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ст. 336 КК України, у касаційній скарзі не оспорюються.
Статтями 50 і 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. 
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
Згідно з матеріалами справи при призначенні ОСОБА_7 покарання місцевим судом враховано характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України хоч і відноситься до нетяжких злочинів, проте скоєне у сфері недоторканності державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації, обставини його вчинення, - в умовах воєнного стану та здійснення відсічі збройній агресії РФ проти України, особу обвинуваченого, який має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем праці, визнав вину у вчиненні злочину, щиро розкаявся.
Також, судом зауважено, що наявність у обвинуваченого малолітньої дитини, позитивної характеристики з місця праці та його щире каяття жодним чином не зменшують суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що покарання ОСОБА_7 за ст. 336 КК України слід обрати у виді позбавлення волі в межах санкції даної статті, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечить співрозмірність діяння і кари.
З урахуванням наведеного, місцевий суд дійшов висновку про неможливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
В оскаржуваній ухвалі апеляційний суд вказав, що в межах своїх дискреційних повноважень суд при призначенні покарання фактично врахував усі відомості, що характеризують особу обвинуваченого, а також обставини, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, мотивацію кримінального правопорушення. Крім цього, колегією суддів зазначено, що з огляду на підвищений ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, конкретні обставини справи не свідчать про можливість застосування до нього положень ст. 75 КК України.
Разом із тим, Верховний Суд вважає, що доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_6 про можливість звільнення його підзахисного від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку заслуговують на увагу.
Дотримання загальних засад призначення покарання, передбачених статями 50, 65 КК України, є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, відповідно до якої якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення
ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.
Щодо доводів касаційної скарги захисника про неврахування судами обставин, які пом`якшують покарання, - щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Відповідно до обвинувального акта, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , є щире каяття останнього та активне сприяння розкриттю злочину.
Зі змісту вироку слідує, що в ході судового розгляду  ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, які викладені в обвинувальному акті, визнав у повному обсязі та щиро розкаявся.
Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
У зв`язку із тим, що  ОСОБА_7  визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, учасники судового провадження не оспорювали обставини, викладені в обвинувальному акті, у тому числі й обставини, які пом`якшують покарання, кримінальне провадження судом першої інстанції розглянуто на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України.
Таким чином, судом першої інстанції при призначенні покарання обґрунтовано враховано щире каяття, як обставину, яка пом`якшує покарання, що свідчить про безпідставність доводів сторони захисту з наведених підстав, однак залишив поза увагою активне сприяння  ОСОБА_7 розкриттю кримінального правопорушення, як обставину, що пом`якшує покарання, яка була вказана в обвинувальному акті. 
Зазначене порушення не виправив і суд апеляційної інстанції під час здійснення апеляційного перегляду. 
Крім цього, згідно з долученої до касаційної скарги копії військового квитка, а також довідки № 7313 від 12 грудня 2025 року, солдат ОСОБА_7 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 з 17 липня 2025 року. 
З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, ступеню тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, даних про особу засудженого, який раніше не судимий, за місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, обставин, які пом`якшують покарання, - щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також виходячи з того, що на даний час в Україні введено та діє воєнний стан і, відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави та справою всього Українського народу, а засуджений на даний час перебуває на військовій службі за мобілізацією, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання у виді позбавлення волі та необхідність його звільнення від відбування даного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених
ст. 76 цього Кодексу.
За таких обставин касаційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення - зміні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд 
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 07 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 роки та відповідно до ч. 1 ст. 76 цього Кодексу покласти на нього наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проходження військової служби.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.  
Судді:

ОСОБА_1   ОСОБА_2 ОСОБА_3