Справа № 214/11177/25
3/214/45/26
П О С Т А Н О В А
Іменем України

08 січня 2026 року суддя Саксаганського районного суду Дніпропетровської області Фролова Н.М., за участю секретаря судового засідання Сліпенької Л.В., особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріал, який надійшов з ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працює директором ТОВ «Релдіш-10а», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
ВСТАНОВИВ :
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №950626 від 14.11.2025 року, 04.11.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків у відношенні свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у Криворізькій гімназії №91 порушив дисципліну у навчальному закладі, чим порушив ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» ЗУ №2475-VІ від 03.07.2018 року.
ОСОБА_1 , в судовому засіданні вину не визнав, оскільки ніколи не ухиляється від виконання батьківських обов`язків з матір`ю дитини. Все почалося з того, що між його сином та однокласником сина виникли непорозуміння, в той час коли із-за цього непорозуміння вони пояснювали дитині про належну поведінку, інша сторона провокувала та збирала докази, в результаті чого вказане питання розглядалося на комісії та було звернення в поліцію. В даній ситуації булінг не підтвердився і в поліції склали протокол за порушення дисципліни у навчальному закладі. 04.11.2025 р. у школі був урок присвячений подіям у ОСОБА_3 . У чаті батьківської групи вчитель написала про неналежну поведінку дітей на уроці. Вони з дружиною зателефонували вчителю і вона відповіла, що це не стосується їх дитини. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення в поліції спочатку був складений протокол, після чого він поскаржився на дії поліції і вже потім з`явилося клопотання Криворізької гімназії №91 про проведення профілактичної роботи з родиною, яка може мати ознаки неналежного виконання батьківських обов`язків.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні надала пояснення, зокрема, аналогічні поясненням ОСОБА_1 .
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні, надав пояснення, зокрема, про те, що він є інспектором Служби ювенальної поліції ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області. На підставі доказів розглядалося питання булінгу в школі, однак булінг не підтвердився, навчальний заклад надіслав документи щодо неодноразового порушення учнем дисципліни у школі. На ОСОБА_1 було складено протокол за невиконання батьківських обов`язків. На питання в чому саме полягало невиконання батьківських обов`язків 04.11.2025, зазначив, що під час складання протоколу дитина в присутності батька повідомила, що він виражався у бік іншої дитини поганими словами. 
В судове засідання також викликалася в якості свідка класний керівник 5-Г класу ОСОБА_6 , однак до судового засідання не з`явилася. 04.11.2025 рока остання подала заступнику директора школи доповідну про те, що учень 5-Г класу ОСОБА_7 04.11.2025 року на уроці української мови порушував дисципліну, заважав іншим здобувачам освіти своїм сміхом, розмовами, коментував недоречними жартами, відповіді інших учнів. На зауваження класного керівника майже не звертав увагу. Така поведінка була впродовж всього уроку.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суддя зазначає таке.
Згідно ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Як визначено ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Як кореспондує ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП регламентує, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як убачається з диспозиції ч. 1 ст. 184 КУпАП адміністративна відповідальність за цією частиною статті передбачена за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.
Диспозиція ч. 1 ст. 184 КУпАП є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших нормативних актів чи підзаконних нормативно-правових актів, які не є законами про адміністративну відповідальність, а передбачають лише конкретні обов`язки осіб щодо виховання дітей. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом. При прийнятті рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, необхідно з`ясовувати, серед іншого, чи порушила норму спеціального закону особа, якщо так, то яку саме і в чому полягає суть цих порушень, із відповідним закріпленням вказаних норм у протоколі про адміністративне правопорушення.
Стаття 150 Сімейного кодексу України встановлює такі обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Відповідно до частин 1, 2, 6, 7 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.  У разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом. Медичні працівники у разі критичного стану здоров`я дитини, який потребує термінового медичного втручання, зобов`язані попередити батьків або осіб, які їх замінюють, про відповідальність за залишення дитини в небезпеці.
З огляду на вимоги ст. 12 вказаного Закону відповідальність батьків може мати місце при умисних чи неумисних діяннях, які визначені Законом України «Про охорону дитинства», як порушення ними своїх обов`язків за виховання та розвиток дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, зазначається: 1) суть адміністративного правопорушення; 2) нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.
Пунктом 9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 за № 1376, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941, передбачено, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» зазначається суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол.
На переконання судді, складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не відповідає зазначеним вище вимогам законодавства, оскільки в ньому не розкрита повністю об`єктивна сторона даного адміністративного правопорушення, тобто не зазначена суть адміністративного правопорушення, а саме не вказано від яких саме передбачених законодавством обов`язків, з посиланням на нормативно-правовий акт, ухилився ОСОБА_1 по відношенню до своєї дитини, в чому полягало порушення дисципліну у навчальному закладі, оскільки в матеріалах справи за 04.11.2025 р. є вищезазначена доповідна вчителя, працівник поліції, який складав протокол зазначив, що булінг не підтвердився і склали протокол, оскільки дитина під час складання протоколу в поліції повідомила, що він виражався у бік іншої дитини поганими словами, тобто не конкретизована суть правопорушення. 
Варто зауважити, що судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення має відбуватися виключно в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, в якій уповноваженою на те особою зазначаються всі ознаки складу адміністративного правопорушення та обставини його вчинення, перекваліфіковувати дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, самостійно відшукувати докази винуватості такої особи.
За змістом статей 251, 256 КУпАП обов`язок належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та збирання доказів покладений на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в сукупності з іншими доказами при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Відповідно до змісту ст. 279 КУпАП при розгляді справи про притягнення конкретної особи до адміністративної відповідальності, саме протокол про адміністративне правопорушення, як процесуальний документ, є предметом дослідження та оцінки суддею в судовому засіданні при розгляді справи по суті.
Системний аналіз приписів статей 7, 254, 279 КУпАП визначає, що суд здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення та вирішує питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення складеного щодо неї.
Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених у протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд. Суть порушення, яке має значення для справи, формулюється у протоколі про адміністративне правопорушення. Саме цей документ встановлює в чому полягає правопорушення.
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України). Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган. Водночас особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення правопорушення.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно з національним законодавством Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть уважатися такими в світлі положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Маліге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.
З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia»), заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
У справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа вчинила правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Отже, зазначена вище невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП не дає можливості з`ясувати, які саме протиправні діяння вчинено ОСОБА_1 із посиланням на відповідний нормативно-правовий акт та протокол про адміністративне правопорушення по суті викладеного правопорушення не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 184 КУпАП.
За таких обставин суддя доходить висновку про відсутність у діяннях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, за викладених у протоколі обставин.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Як регламентує ст. 283 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з постанов, зокрема про закриття справи за наявності обставин, передбачених ст. 247 цього Кодексу.
З урахуванням викладено провадження у цій справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення щодо суті вчиненого правопорушення (фактичного формулювання обвинувачення у розумінні усталеної практики ЄСПЛ) не вбачається про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Керуючись наведеним вище та статтями 247, 268, 283, 284, 294 КУпАП, суддя
П О С Т А Н О В И В:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП відносно ОСОБА_1 – закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена особою до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги у десятиденний строк з моменту винесення постанови. 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Повний текст постанови складено 16.01.2026.
Суддя