ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 січня 2026 року м. Житомир  
справа № 240/4596/25
категорія 102020000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі 
головуючого судді Горовенко А.В.,
розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Лятошинського Бориса, 5, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Громадська організація "Проти придурків та ідіотів", до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про визнання відповіді протиправною, зобов`язання вчинити дії,- 

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просить:
- визнати відповідь ДП «Ліси України» на запит ОСОБА_1 від 11.02.2025 за №183 «11.02.25 ДПЛУ запит наглядова рада 1», яка викладена в листі №1023/19-2025 від 19.02.2025, протиправною;
- зобов`язати ДП «Ліси України» надати відповідь на запит від 11.02.2025 за №183 «11.02.25 ДПЛУ запит наглядова рада 1».
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11.02.2025, спільно з Громадською організацією «Проти придурків та ідіотів», звернувся до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі - ДП "Ліси України") із запитом про надання інформації, однак отримав відповідь №1023/19-2025 від 19.02.2025, у якій відповідач, зокрема, зазначив, що ДП «Ліси України» не є розпорядником запитуваної інформації, у зв`язку з чим, пропонує звернутися до Державного агентства лісових ресурсів України.
На думку позивача, відповідачу відомо хто є володільцем запитуваної інформації, а тому він повинен був направити запит на розгляд належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача інформації.
Саме тому, позивач вважає, що відповідь ДП «Ліси України» №1023/19-2025 від 19.02.2025 є протиправною, що і зумовило звернення до суду.
Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження, надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що на запит ОСОБА_1 від 11.02.2025, поданий у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації", ДП «Ліси України» надало відповідь №1023/19-2025 від 19.02.2025, у якій зазначило, що підприємство не є розпорядником відповідної інформації, у зв`язку з чим, позивачу запропоновано звернутися до Державного агентства лісових ресурсів України.
Вказує, що органом управління ДП "Ліси України" є Державне агентство лісових ресурсів України. Тому, саме Державне агентство лісових ресурсів України призначає (обирає) члена наглядової ради - ОСОБА_2 , а тому, розпорядником запитуваної позивачем інформації є Державне агентство лісових ресурсів України.
Зазначає, що запитувана інформація на момент надання оскаржуваної відповіді на запит позивача не могла об`єктивно існувати, як готовий продукт інформації, який буде отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством.
У зв`язку з цим, відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки ДП «Ліси України» не є розпорядником запитуваної інформації.
14 березня 2025 року від позивача, через систему "Електронний суд", надішли додаткові пояснення (за вх. №19444/25) та заява про уточнення позовних вимог (за вх. №19450/25).
У прохальній частині додаткових пояснень позивач просив врахувати викладені доводи та відхилити вимоги відзиву.
Ухвалою суду від 01.04.2025 заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог прийнято до розгляду.
Згідно з положеннями ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 11.02.2025, спільно з Громадською організацією "Проти придурків та ідіотів", відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" звернувся до ДП "Ліси України" із запитом за №183, у якому з посиланням на статтю 34 Конституції України, частину 5 статті 6, пункт 1 частини 1 статті 13 Закону № 2939-VI просив надати:
1. Копію розпорядчого документа, яким Робертс Стріпніекс затверджений членом Наглядової ради ДП "Ліси України";
2. Копію розпорядчого документа, яким визначено принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага члена Наглядової ради ДП "Ліси України" Робертса Стріпніекса;
3. Інформацію про дати та суми виплаченої оплати праці, винагороди, додаткового блага члену Наглядової ради ДП "Ліси України" Робертсу Стріпніексу.
Листом від 19.02.2025 №1023/19-2025 відповідач повідомив заявника, що ДП "Ліси України" не є розпорядником запитуваної інформації, у зв`язку з чим, відповідач пропонує звернутися до Державного агентства лісових ресурсів України.
Вважаючи надану відповідь протиправною, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір (ст.34 Конституції України).
У Рішенні Конституційного Суду України від 20.01.2012 №2-рп/2012, даючи офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України, Конституційний Суд України зазначив, що Конституцією України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких законами України може передбачатися обмеження прав особи на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації, оскільки реалізація цих прав не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб, у тому числі й конституційне право особи на невтручання в її особисте і сімейне життя; збирання, зберігання, використання та поширення державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням в її особисте та сімейне життя, яке допускається винятково у визначених законом випадках і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац шостий пункту 4, абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини вказаного Рішення).
У абзаці третьому підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 01.06.2016 №2-рп/2016 Конституційний Суд України відмічено, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.
Конституційний Суд України визначив, що під правомірним обмеженням конституційних прав і свобод людини і громадянина слід розуміти передбачену Конституцією України можливість втручання держави за допомогою юридичних засобів у зміст та обсяг конституційних прав і свобод людини і громадянина, яке відповідає вимогам верховенства права, потрібності, доцільності та пропорційності у демократичному суспільстві; метою такого обмеження є охорона основоположних цінностей у суспільстві, до яких належать, зокрема, життя, свобода та гідність людини, здоров`я і моральність населення, національна безпека, громадський порядок (абзац другий пункту 6 мотивувальної частини Рішення від 12.07.2019 №5-р(I)/2019).
У Рішенні Першого сенату Конституційного Суду України від 22.01.2020 №1-р(I)/2020 Конституційний Суд України наголосив, що право особи на доступ до інформації, гарантоване статтею 34 Конституції України, не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження мають бути винятками, які передбачені законом, переслідувати одну або декілька законних цілей і бути необхідними у демократичному суспільстві. У разі обмеження права на доступ до інформації законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію вказаного права і не порушувати сутнісного змісту такого права (абзац сьомий пункту 2.2 мотивувальної частини даного Рішення).
Відповідно ст. 1 Закону України "Про інформацію" №2657-XII від 02 жовтня 1992 року інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Частинами 1, 2 статті 7 вказаного Закону встановлено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес врегульовано Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року №2939-VI.
У ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" наведено визначення, за яким публічна інформація-це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" регламентовано, що право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Пунктом 5 ч.1 ст.13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
За правилами ст. 5 цього Закону одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.
Згідно з ст. 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
За змістом ч. 1 статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
У частині 1 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" закріплено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках, як, зокрема, розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.
Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона має бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків. При цьому, розпорядник інформації має право відмовити в наданні інформації за сукупності двох умов-розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.
Як свідчать матеріали справи, відповідачем у відповідь на запит позивача, зазначено, що ДП "Ліси України" не є розпорядником запитуваної інформації, у зв`язку з чим відповідач пропонує звернутися до Державного агентства лісових ресурсів України.
Однак, надаючи позивачу відповідь на запит, відповідачем не наведено нормативне обґрунтування того, що відповідач не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією щодо якої зроблено запит. 
У свою чергу, відповідач у своїй відповіді пропонує звернутися до розпорядника такої інформації - Державного агентства лісових ресурсів України.
Водночас суд зазначає, що за нормами ч. 3 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Отже, відповідач, який стверджує, що не володіє запитуваною інформацією, однак якому відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, було щонайменше відомо хто нею володіє, повинен був направити запит позивача за належністю.
Аналізуючи наведену норму, суд вказує, що відповідач, установивши, що він не володіє запитуваною інформацією, повинен був передати запит належному розпоряднику.
Таким чином, суд не знаходить правових підстав для кваліфікації названої відмови та обраної відповідачем причини правомірними, оскільки відповідач фактично не обґрунтував підстав відмови, а також не виконав вимог ч.3. ст.22 Закону №2939-VI.
Суд враховує, що відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В силу вимог ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
З урахуванням вищевказаного, порушені права позивача підлягають захисту та відновленню шляхом визнання протиправною відповіді Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (ДП "Ліси України"), викладену в листі від 19.02.2025 №1023/19-2025, на запит ОСОБА_1 від 11.02.2025 за №183, та зобов`язання відповідача повторно розглянути запит від 11.02.2025 за №183 у порядку, встановленому Законом України "Про доступ до публічної інформації".
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Відповідно до положень ст.139 КАС України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Громадська організація "Проти придурків та ідіотів" (вул. Гагаріна, 48, м. Коростишів, Житомирська область,12501, код ЄДРПОУ 2038413871), до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (вул. Руставелі Шота, 9А, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 44768034) про визнання відповіді протиправною, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.
Визнати протиправною відповідь Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", викладену в листі від 19.02.2025 №1023/19-2025, на запит ОСОБА_1 від 11.02.2025 за №183.
Зобов`язати Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 11.02.2025 за №183 у порядку, встановленому Законом України "Про доступ до публічної інформації", та надати відповідь за результатами його розгляду, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 19 січня 2026 року.

Суддя А.В. Горовенко