Справа 305/3593/25
Провадження по справі 2/305/995/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.02.2026 року          м. Рахів
Рахівський районний суд Закарпатської області у складі: судді Попової О.М., при секретарі судового засідання Верещак С.Л., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІІНАНС», в особі представника Романенка Михайла Едуардовича до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ: 
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІІНАНС» Романенко Михайло Едуардович звернувся до Рахівського районного суду Закарпатської області з позовною заявою до  ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 30.09.2020р. в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «МІЛОАН» ОСОБА_1 подав Заявку на отримання кредиту № 103325751. Дана заява знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Законодавством України передбачено, що оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «МІЛОАН» направлено Відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого Відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит № 103325751 від 30.09.2020р., який також знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Відповідно до умов Кредитного договору, до укладення Договору отримав проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та Правилами , що розміщені на веб сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. 
Таким чином, Відповідач уклав Договір про споживчий кредит № 103325751 від 30.09.2020р. із ТОВ «МІЛОАН» (ЄДРПОУ: 40484607) та на підставі платіжного документа (долучено до позовної заяви) Відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5000грн.
Відповідач не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин – ст.526 та ст.527 Цивільного кодексу України, внаслідок чого, керуючись нормами ст.ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 15.01.2021р. згідно умов Договору відступлення права вимоги №01Т, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 103325751 від 30.09.2020р. на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до Відповідача. 
Згідно Договору відступлення сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою, становить 21500грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 5000 грн.; заборгованість за відсотками становить 16500грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 0 грн.; заборгованість за пенею становить 0 грн.
У зв`язку з істотними порушеннями Відповідачем умов Кредитного договору № 103325751 від 30.09.2020р., Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу Відповідача направлено Повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору.
Щодо орієнтовного розрахунку судових витрат, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» повідомляє Суду, що судові витрати Позивача складаються зі сплаченого ним судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 5000,00 грн.
Враховуючи викладене представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором № 103325751 від 30.09.2020р. у розмірі 21500 грн., а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.
Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 07.11.2025 прийнято до свого провадження цивільну справу, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.
Відповідач  ОСОБА_1  у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання. 
Разом з тим, від представника  ОСОБА_1  – адвоката Іщука С.О. через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтовано наступним. 
У зв`язку з постійними відключеннями електроенергії строк на подання відзиву було пропущено. Відповідач просить поновити строк на подання відзиву. Ознайомившись зі змістом позовної заяви та додатками до неї, Відповідач не визнає заборгованість в частині нарахування відсотків за Договором Позики № 103325751 від 30.09.2020 року. Так, відповідно до п. 1,1 Договору Позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору (далі – кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі – плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Сума кредиту 5000,00 грн. (п. 1,2 Договору). Строк кредитування 30 днів з 30.09.2020 р. (п. 1,3 Договору). Проценти за користування кредитом: 1500.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована (п. 1,5.2 Договору). Кредитний договір № 103325751 який укладений 30.09.2020 року строком на 30 днів.Зазначив, що нарахування кредитором відсотків після закінчення строку кредитування суперечить умовам кредитування і нормам ст.1048 ЦК України, а після закінчення строку кредитування Позивач має право нараховувати проценти згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, о є охоронною нормою та регламентує відповідальність за порушення зобов`язання. За таких обставин Позивач мав би право на отримання коштів в межах строку кредитування за кредитним договором № 103325751 від 30.09.2020 р. в розмірі 6 500,00 грн. На підставі викладеного просив у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» у розмірі 21 500,00 грн. відмовити. Встановити суму до стягнення 6500,00 грн.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу на підставі поданих доказів.
Крім того, від представника позивача Хуртіної С.О. через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, яка обґрунтована наступним. Звернули увагу Суду, що відповідно до прохальної частини відзиву на позовну заяву, Відповідач не заперечує проти задоволення позову в частині стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 103325751 від 30.09.2020 рпо тілу кредиту – 5000.00 грн., таким чином останнім не оспорюється (визнається) та не потребує додаткового доказування з боку Позивача: факт укладення (підписання) договору про споживчий кредит № 103325751 від 30.09.2020 з Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (; факту отримання фінансових послуг від Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» у вигляді надання кредитних коштів за договором про споживчий кредит № 103325751 від 30.09.2020 у розмірі 5000,00 грн. Зазначили, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17 зазначила, що нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. Крім того, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України . Звернули увагу суду, що на підтвердження законності нарахування розміру заборгованості, позивачем до позовної заяви було долучено відомість про щоденні нарахування та погашення за договором про споживчий кредит № 103325751 від 30.09.2020 року, яка сформована, підписана та надана первісним кредитором. Згідно з пунктом 2.3.1.2. Договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Зазначеним пунктом також передбачено, що користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Отже, на відміну від продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових умовах, продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах з процентною ставкою 5% не передбачало вчинення від позичальника певних дій, окрім як самого факту продовження користування кредитними коштами. За викладеного, позивач вважає, що у спірному випадку строк кредитування пролонговувався та максимально міг бути продовженим на 60 днів, а тому проценти за користування кредитом слід нараховувати на 30 днів (строк початкового кредитування) + 60 днів (продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах). Разом з тим, звертаємо увагу суду, що згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 103325751 від 30.09.2020 вбачається, що відповідачем жодного разу не вчинялися дії по сплаті тіла кредиту або комісії. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами договору про споживчий кредит № 103325751 від 30.09.2020 сторони передбачили порядок продовження строку договору, а також погодили умови і строк нарахування процентів за користування кредитом
Суд відповідно до ст. 247 ЦПК України розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши письмові докази у справі, беручи до уваги відзив, відповідь на відзив, приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що 30.09.2020 р. між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено Договір про споживчий кредит № 103325751, відповідно до умов якого відповідачу надається кредит у сумі 5000 гривень, кредит надається строком на 30 днів з 30.09.2020; термін повернення кредиту – 30.10.2020. Проценти за користування кредитом 1500 грн, які нараховуються за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 6500 гривень. 
Цей договір містить всі істотні умови, у тому числі суму кредиту, відсотки та порядок їх нарахування, строк повернення кредиту, орієнтовну загальну вартість кредиту, умови пролонгації кредиту, відповідальність сторін тощо.
До укладення Договору Відповідач отримав проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на веб сайті Товариства, й до них приєднався підписавши Договір, зокрема проставивши електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України "Про електронну комерцію", що має таку саму юридичну силу як власноручний підпис.
Вказаний факт укладення договору та отримання фінансових послуг від ТОВ «МІЛОАН» не оспорюється сторонами.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 провадження № 61-7203 св 20 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Отже, зазначений вище договір, який укладений був з Відповідачем включає всі істотні умови для відповідного виду договору та він підписаний сторонами, зокрема Відповідачем шляхом підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, що відповідає статті 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію" та ст. 639 ЦК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). А згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами цивільного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
За змістом ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.
Позивач надав докази відступлення прав вимоги від первинного кредитора правонаступнику. 
Так, зокрема, згідно з матеріалами, наданими Позивачем, 15.01.2021р. згідно умов Договору відступлення права вимоги №01Т, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 103325751 від 30.09.2020 р. на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до Відповідача. 
Відповідно до Реєстру Боржників за Договором Факторингу №01Т від 15.01.2021 до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 21500грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 5000 грн.; заборгованість за відсотками становить 16500грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 0 грн.; заборгованість за пенею становить 0 грн.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
У ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Як вбачається з матеріалів справи, у порушення умов договору Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №103325751 утворилась заборгованість у розмірі 21500 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 5000 грн.; заборгованість за відсотками становить 16500грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 0 грн.; заборгованість за пенею становить 0 грн.
З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення розрахунків заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідачем визнається факт отримання ним кредиту у розмірі 5000 грн., а також процентів за користування кредитом у розмір 1500 грн.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором №103325751 від 30.09.2020 в сумі 6500 гривень, що складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 5000 грн. та проценти за користування кредитом у сумі 1500 грн.
Також позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за користування кредитом за вищевказаним договором в сумі 16500 гривень.
Так, у відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позивач має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у відповідності до умов кредитного договору.
В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Судом прийнято до уваги і строк кредитування, визначений умовами кредитного договору №103325751 від 30.09.2020, і порядок нарахування відсотків за користування кредитом.
Судом встановлено, що сторони вищевказаного кредитного договору погодили строк кредитування 30 днів (з 30.09.2020 до 30.10.2020) з можливістю його пролонгації і узгодили нарахування процентів за користування кредитом в межах цього строку кредитування.
Так, пунктом 2.3 Договору передбачено пролонгацію кредиту, а саме позичальник за наявності відповідної пропозиції Позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку Заборгованості по кредиту. 
Разом з тим, суду не надано належних доказів пролонгації строку кредитування, відповідно, судом не встановлено продовження строку кредитування
Досліджуючи нарахування відсотків по договору №103325751 від 30.09.2020, пред`явлених позивачем до стягнення, суд прийшов до висновку, що такі нараховані поза межами строку кредитування. 
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Суд зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Вищевказане узгоджується із правовими висновками, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.
Суд підкреслює, що зазначене вище не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати.
Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.
Суд зауважує, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. 
Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Як вже зазначав суд вище, судом не встановлено продовження строку кредитування, чітко визначеного – 30.10.2020 (останній день).
Суду не надано належних доказів пролонгації строку кредитування. Автопролонгація строку кредитування без згоди відповідача, у випадку наявності у позичальника на дату закінчення строку кредиту заборгованості, є безпідставною.
Враховуючи вищенаведене, нарахування кредитором відсотків після закінчення строку кредитування суперечить умовам кредитування і нормам ст. 1048 ЦК України.
Таким чином, правомірним є нарахування відсотків за користування кредитними коштами в межах строку кредитування за період з 30.09.2020 до 30.10.2020. Проценти за користування нараховуються за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Так, враховуючи вищенаведене, у відповідності до умов вищевказаного договору, проценти за користування кредитними коштами за період з 13.09.2023 до 13.10.2023 становлять 1500 гривень (5 000, 00 гривень х 1,00% х 30 днів).
Таким чином, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 6500 гривень, що складається з заборгованості за тілом кредиту 5000 грн. та проценти за користування кредитом у сумі 1500 грн. У зв`язку з чим позов підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Виходячи з наведеного, враховуючи положення ст. ст. 133 та 141 ЦПК України та взявши до уваги те, що у зв`язку із розглядом справи в суді Позивач, поніс судові витрати, а саме, сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 гривні, а також поніс витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень, суд стягує на користь Позивача з Відповідача вищенаведені витрати у розмірі 732,29 гривень судового збору та 1511,50 гривень витрат на правову допомогу, що пропорційно задоволеним 30,23 % відсоткам від позовних вимог ((6500 гривень *100)/21500).
Керуючись ст. ст. 77-81, 83, 89, 95, 141, 263-265, 273, 279, 280, 354, 355 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІІНАНС», в особі представника Романенка Михайла Едуардовича до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІІНАНС», (07406, Київська обл., м.Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, код ЄДРПОУ: 42649746, IBAN: НОМЕР_2 , відкритий в АТ «ПУМБ») заборгованість за Кредитним договором № 103325751 від 30.09.2020 р. у розмірі 6500 (шість тисяч п`ятсот) гривень.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІІНАНС», (07406, Київська обл., м.Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, код ЄДРПОУ: 42649746, IBAN: НОМЕР_2 , відкритий в АТ «ПУМБ») судові витрати, які складаються з: судового збору в розмірі 732 (сімсот тридцять дві гривні) гривень 29 копійок та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1511 (одна тисяча п`ятсот одинадцять) гривень 50 копійок.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржен о протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. 

Суддя    О.М. Попова