ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2026 р.	Справа № 638/22380/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. , Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 10.11.2025 (суддя: Яковлева В.М., м. Харків) по справі № 638/22380/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Північно-східного офісу Держаудитслужби   
про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Північно-східного офісу Держаудитслужби (далі по тексту – відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Північно-східного офісу Держаудитслужби Єгіозар`яна Артура Генріховича про накладання адміністративного стягнення від 12.11.2024 № 20/06/64/2024/пн за справою про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 164-2 КУпАП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
В обґрунтування вимог адміністративного позову зазначив, що спірна постанова є незаконною, оскільки при її винесенні були допущені грубі порушення вимог чинного законодавства, а акт ревізії не був вручений позивачу, а, відтак, останньому невідомо про які допущені ним порушення йде мова. Також, вказував, що зі змісту постанови неможливо встановити які протиправні діяння були інкриміновані ОСОБА_1 ..
Рішенням Шевченківського районного суду міста Харкова від 10.11.2025 по справі № 638/22380/24 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Північно – Східного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовлено.
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 10.11.2025 у справі № 638/22380/24 та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Північно-східного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що оскаржувана постанова винесена з істотним порушенням норм процесуального права, що впливає та її законність та обґрунтованість. При цьому, наголошував на тому, що з викладеної у цій постанові інформації неможливо визначити яке саме правопорушення було ним вчинено, що свідчить про протиправність такої постанови та відповідно наявність підстав для її скасування.
Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення від 08.11.2024 опис порушення викладений абстрактно, без конкретної деталізації всіх обставин вчинення правопорушення, з посиланням на те, що порушення відображені в акті ревізії від 07.10.2024 № 202006-04/28. В той же час, акт ревізії, на який посилається відповідач, не був вручений позивачу, а, відтак, останньому невідомо про які порушення йде мова. Разом з тим, оскаржувана постанова дослівно відтворює зміст протоколу, і також не містить детального опису того, коли, що саме і в який спосіб вчинив персонально ОСОБА_1 .
Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 10.11.2025 по справі № 638/22380/24 в повному обсязі, рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 10.11.2025 по справі № 638/22380/24 залишити без змін.
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судовим розглядом встановлено, що постановою про накладання адміністративного стягнення від 12.11.2024 ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164-2 КУпАП та на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн за те, що останній допустив порушення законодавства з фінансових питань, а саме ведення бухгалтерського обліку з порушенням встановленого порядку, що полягає у внесенні недостовірних даних до первинних документів бухгалтерського обліку (актів приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в), що призвело до зайвих витрат бюджетних коштів підприємства за 2020 та 2023 роки на загальну суму 208340,0 грн.. Порушення призвело до завищення касових видатків у формі №2м «Звіт про надходження та використання коштів загального фонду «по КПКВ 1216030, за КЕКВ 2610 за 2020 рік – на суму 83513,0 грн., до завищення собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) у формі №2 «Звіт про фінансові результати ) звіт про сукупний дохід)» за 2020 рік -16,63 тис. грн., за 2023 рік - 108,2 тис. грн..
Вищевказані порушення відображені в акті ревізії від 07.10.2024 №202006-04/28.
Не погодившись з вказаною постановою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості останнього.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.
Згідно з частиною 8 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.
Відповідно до частини 1 статті 164-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП), приховування в обліку валютних та інших доходів, непродуктивних витрат і збитків, відсутність бухгалтерського обліку або ведення його з порушенням установленого порядку, внесення неправдивих даних до фінансової звітності, неподання фінансової звітності, несвоєчасне або неякісне проведення інвентаризацій грошових коштів і матеріальних цінностей, несвоєчасне подання на розгляд, погодження або затвердження річного фінансового плану підприємства державного сектору економіки та звіту про його виконання, перешкоджання працівникам органу державного фінансового контролю у проведенні ревізій та перевірок, невжиття заходів по відшкодуванню з винних осіб збитків від недостач, розтрат, крадіжок і безгосподарності - тягнуть за собою накладення штрафу від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених статтею 164-2 ч.1 КУпАП, характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.
Суб`єктами правопорушення є посадові особи підприємств, установ та організацій.
Відповідно до частини 1 статті 265 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Згідно з частиною 2 статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
З наведених норм вбачається, що і протокол, і постанова по справі про адміністративне правопорушення повинні містити, зокрема, суть адміністративного правопорушення та опис обставин, установлених під час розгляду справи, відповідно.
Згідно з постановою про накладання адміністративного стягнення від 12.11.2024 № 20/06/64/2024пн, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164-2 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн. за те, що останній допустив порушення законодавства з фінансових питань, а саме ведення бухгалтерського обліку з порушенням установленого порядку, що полягає у внесенні недостовірних даних до первинних документів бухгалтерського обліку (актів приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в), що призвело до зайвих витрат бюджетних коштів підприємства за 2020 та 2023 роки на загальну суму 208340,0 грн.. Порушення призвело до завищення касових видатків у формі №2м «Звіт про надходження та використання коштів загального фонду «по КПКВ 1216030, за КЕКВ 2610 за 2020 рік – на суму 83513,0 грн., до завищення собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) у формі №2 «Звіт про фінансові результати ) звіт про сукупний дохід)» за 2020 рік -16,63 тис. грн, за 2023 рік - 108,2 тис. грн..
Текст протоколу № 20/06/64/2024пр від 08.11.2024 ідентичний вказаному вище тексту постанови про адміністративне правопорушення.
Колегія суддів вказує, що зазначені документи не містять переліку нормативних документів (актів), які, на думку контролюючого органу, порушені позивачем в процесі діяльності.
Також, слід зазначити, що ані протокол, ані спірна постанова не містять суті адміністративного порушення та опису обставин, установлених під час розгляду відповідачем справи.
Тобто, рішенням контролюючого органу не конкретизовано, в чому полягало ведення позивачем бухгалтерського обліку з порушенням установленого порядку.
Відповідно до статті 2 частини 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку
Таким чином, судом апеляційної інстанції з протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення не встановлено обставин, за яких позивачем, на думку контролюючого органу, допущено правопорушення.
Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийнятої ним постанови від 12.11.2024 № 20/06/64/2024пн про накладання адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 , а тому постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає визнанню протиправною та скасуванню з закриттям провадження у справі.
Підсумовуючи все приведене вище, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 ..
Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).
За викладених обставин, колегія суддів вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 317 КАС України, підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 10.11.2025 по справі № 638/22380/24 скасувати.
Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Північно-східного офісу Держаудитслужби Єгіозар`яна Артура Генріховича про накладання адміністративного стягнення від 12.11.2024 № 20/06/64/2024/пн за справою про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 164-2 КУпАП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Північно-східного офісу Держаудитслужби (код ЄДРПОУ 40478572) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 1211 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн. 20 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій	
Судді	   	Т.С. Перцова   Я.М. Макаренко