ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                     
24 листопада 2025 року
 
м. Київ
справа № 367/12802/24
провадження № 61-7303св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Черняк Ю. В. (суддя - доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
відповідач -  ОСОБА_5 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат Дзявун Юлія Сергіївна, на постанову Київського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року, ухвалену в складі колегії суддів: Борисової О. В., Левенця Б. Б., Ратнікової В. М.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст вимог
У грудні 2024 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , в якому просила:
- визнати недійсним договір дарування, укладений 05 жовтня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3210945300:01:122:1728, площею 0,0616 га;
- визнати недійсним договір дарування, укладений 05 жовтня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3210945300:01:122:1701, площею 0,112.
Позов обґрунтовано тим, що вказані земельні ділянки належали її чоловіку ОСОБА_6 , який не мав наміру їх відчужувати.
У жовтні 2024 року їй стало відомо, що на підставі договорів дарування від 05 жовтня 2012 року ОСОБА_6 відчужив на користь його старшого сина від першого шлюбу - ОСОБА_5 , земельні ділянки з кадастровим номером 3210945300:01:122:1728, площею 0,0616 га, та з кадастровим номером 3210945300:01:122:1701, площею 0,112 га.
Зазначала, що на момент укладення вказаних договорів дарування земельних ділянок ОСОБА_5 мав повних 17 років, тобто був неповнолітнім. При цьому Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація не видавала неповнолітньому ОСОБА_5 дозволу на укладення договорів дарування земельних ділянок.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 99 від 05 травня 2022 року, у зв`язку з відсутністю інформації про місцезнаходження з 04 травня 2022 року, військовослужбовець ОСОБА_6 вважається безвісті зниклим за особливих обставин. У провадженні Святошинського районного суду м. Києва розглядається справа про оголошення його померлим.
Вважаючи, що земельні ділянки можуть бути об`єктом спадкової маси, ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах малолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернулася до суду з позовом про визнання договорів дарування земельних ділянок недійсними.
19 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бордунова Н. О., подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на земельні ділянки з кадастровим номером 3210945300:01:122:1728, площею 0,0616 га, та з кадастровим номером 3210945300:01:122:1701, площею 0,112 га, які належать ОСОБА_5 на праві власності.
Заяву обґрунтовано необхідністю застосування вказаного заходу забезпечення позову, оскільки існує ризик відчуження спірних земельних ділянок, що в подальшому зумовить неможливість виконання рішення суду щодо суті спору у цій справі.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2024 року, постановленою у складі судді Горбачової Ю. В., заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що предметом позову є визнання правочинів недійсними. Інших позовних вимог, направлених на захист майнових прав заявниці (позивачки), де предметом спору виступали б земельні ділянки, позовна заява не містить. Позивачка та її представник не обґрунтували, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ризиків ускладнень чи неможливості виконання рішення суду в разі задоволення вимог заявника (позивача) щодо визнання правочинів недійсними.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме на:
- земельну ділянку, кадастровий номер 3210945300:01:122:1728, площею 0,0616 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3018401132109);
- земельну ділянку, кадастровий номер 3210945300:01:122:1701, площею 0,112 га, АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3018393132109).
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що викладені позивачкою обставини, враховуючи положення статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та поновлення порушених чи оспорюваних її прав або інтересів у разі задоволення позову.
Спір між сторонами виник з приводу нерухомого майна, набутого ОСОБА_5 на підставі договорів дарування від 05 жовтня 2012 року, які оспорюються позивачкою, а відтак, з урахуванням предмета позову, суд вважав достатнім та співмірним забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, що належить відповідачу.
Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_5 , оскільки арештоване майно фактично зберігається у володінні та користуванні власника, а обмежується лише можливість його відчуження.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
11 червня 2025 року  ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат Дзявун Ю. С., подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 червня 2025 року справу призначено судді-доповідачу Білоконь О. В., судді, які входять до складу колегії: Осіян О. М., Сакара Н. Ю.
Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2025 року визнано підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року неповажними, касаційну скаргу залишено без руху.
У липні 2025 року до Верховного Суду ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат Дзявун Ю. С., подав заяву про усунення недоліків касаційної скарги, у якій порушено питання про поновлення строку на касаційне оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 01 вересня 2025 року поновлено ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат Дзявун Ю. С., строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано із суду першої інстанції матеріали цивільної справи № 367/12802/24, необхідні для розгляду скарги, а саме ті, які стосуються постанови щодо забезпечення позову.
У вересні 2025 року матеріали цивільної справи № 367/12802/24 надійшли до Верховного Суду.
Відповідно до розпорядження в.о. заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2025 року № 815/0/226-25 у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Білоконь О. В. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 листопада 2025 року справу призначено судді-доповідачеві Черняк Ю. В., судді, які входять до складу колегії: Коломієць Г. В., Луспеник Д. Д.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат Дзявун Ю. С., просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
Крім того, просить розглянути справу за участю представника відповідача.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставами касаційного оскарження постанови Київського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року заявник зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення про забезпечення позову, оскільки в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_5 про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні. 
Апеляційний суд не з`ясував причини неявки відповідача у судове засідання, розгляд справи не відклав та розглянув справу без участі неналежно повідомленого відповідача, що є порушенням права сторони на участь у судовому розгляді відповідно до статті 129 Конституції України та права заявника на справедливий суд, визначеного статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що майно, яке є предметом оспорюваних договорів дарування, може бути відчужено відповідачем, що значно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів.
Так, вважаючи, що спірні земельні ділянки можуть бути об`єктами спадкової маси, позивач звернулася до суду з указаним позовом з метою захисту своїх прав. Однак вона не надала докази відкриття спадкової справи, в якій може бути здійснено розподіл спадщини.
Позивачка не підтвердила належними та допустимими доказами факт перебування у шлюбі з ОСОБА_6 чи факт їхнього спільного проживання без реєстрації шлюбу. ОСОБА_1 не є стороною оскаржуваних договорів дарування.
Звернувшись у грудні 2024 року до суду з позовом про визнання недійсними договорів дарування, укладених 05 жовтня 2012 року, позивач не надала доказів поважності причин пропуску строку позовної давності.
У справі, що переглядається, апеляційний суд не встановив обставини, які підтверджують наявність спору між сторонами, наявність реального ризику відчуження земельних ділянок ОСОБА_5 , а також співмірність обраного позивачем виду забезпечення позову, що призвело до завідомо незаконного обмеження права власності ОСОБА_5 .
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У відзиві на касаційну скаргу, поданому до Верховного Суду у вересні 2025 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Бордунова Н. О., заперечує проти доводів ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат Дзявун Ю. С., просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року - без змін.
Відзив мотивовано тим, що твердження відповідача про неналежне його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Відповідачу було відомо про стан розгляду справи за допомогою офіційного веб порталу Судова влада України та Єдиного державного реєстру судових рішень.
Обраний вид забезпечення позову - накладення арешту на спірні земельні ділянки, які зареєстровані за відповідачем, є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Можливість вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження майна узгоджується з усталеною практикою розгляду подібних справ Верховним Судом.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат Дзявун Ю. С., не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Щодо доводів касаційного скарги про розгляд апеляційним судом справи без участі неналежно повідомленого відповідача
У касаційній скарзі заявник посилається на те, що апеляційний суд не виконав вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, не з`ясував причини неявки відповідача у судове засідання, не відклав розгляд справи і розглянув справу без участі неналежно повідомленого відповідача.
Положеннями пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Надаючи оцінку вказаним доводам касаційної скарги в контексті положень пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.
Отже, з огляду на зміст норми частини першої статті 153 ЦПК України, законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову, особливістю якого є, зокрема, її розгляд без повідомлення учасників справи, крім визначених законом випадків.
Частинами третьою, четвертою статті 153 ЦПК України передбачено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що аналіз частин першої, третьої, четвертої статті 153 ЦПК України свідчить про те, що повідомлення учасників справи про розгляд заяви про забезпечення позову є правом, а не обов`язком суду (постанови Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 450/4420/20 (провадження № 61-7593св22), від 19 лютого 2024 року у справі № 565/482/23 (провадження № 61-12658св23).
У постанові від 19 травня 2020 року у справі № 504/1028/16-ц (провадження № 61-46750св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Тому саме для досягнення вказаної мети учасники справи, в першу чергу відповідач, не повідомляються судом про розгляд заяви про забезпечення позову, адже тільки так може бути забезпечене реальне виконання рішення суду чи ефективне запобігання можливим зловживанням з боку відповідача».
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє за необґрунтованістю доводи відповідача ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат Дзявун Ю. С., про те, що розгляд апеляційним судом заяви про забезпечення позову без повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання та без його участі, є порушенням його процесуальних прав та норм процесуального права.
Щодо розгляду заяви про забезпечення позову по суті
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок застосовувати під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
У рішенні від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) ЄСПЛ зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін». 
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
За вимогами пункту 3 частини першої статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
 
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.
Одним із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України). 
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Подібні правові висновки сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).
 
У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договорів дарування, укладених 05 жовтня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , недійсними.
На переконання позивача, спір між сторонами виник з приводу неправомірного набуття у 2012 році неповнолітнім ОСОБА_5 у приватну власність земельних ділянок, наміру щодо відчуження яких її цивільний чоловік, як законний власник майна, не мав.
Частиною третьою статті 12 і частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки, які є предметом оспорюваних договорів дарування, представник позивача посилалася на те, що вказане майно може бути відчужене відповідачем, що значно ускладнить чи унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03 грудня 2024 року судом апеляційної інстанції встановлено, що земельні ділянки з кадастровим номером 3210945300:01:122:1728, площею 0,0616 га та з кадастровим номером 3210945300:01:122:1701, площею 0,112 зареєстровані на праві приватної власності за ОСОБА_5 на підставі дублікатів договорів дарування від 10 червня 2021 року.
Матеріали справи містять копію заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 березня 2023 року у справі № 759/11895/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання батьківства щодо ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Указаним судовим рішенням встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 99 від 05 травня 2022 року призваний при загальній мобілізації головний сержант ОСОБА_6 , головний сержант взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдеверсійної боротьби військової частини НОМЕР_1 , вважається безвісті зниклим, у зв`язку з відсутністю інформації про його місцезнаходження. Разом з тим, ОСОБА_6 у визначеному законом порядку зниклим безвісти або померлим не визнався.
Суд апеляційної інстанції встановив наявність спору між сторонами; ризик незабезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду. Так, зважаючи на обставини набуття у власність ОСОБА_5 спірного нерухомого майна, апеляційний суд визнав обгрунтованими доводи ОСОБА_1 про те, що забезпечення позову у цій справі спрямоване, насамперед, проти дій відповідача, який за час розгляду справи може відчужити майно, а невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист порушених прав позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду. 
Обраний апеляційним судом вид забезпечення позову є адекватним, пропорційним, співмірним до позовних вимог і не буде надмірним тягарем для відповідача, не призведе до невиправданого обмеження його майнових прав, оскільки арештоване майно фактично перебуватиме у володінні власника, а обмежується лише можливість власника розпоряджатися ним.
Крім того, заходи забезпечення позову є тимчасовими і в разі вирішення між сторонами спору можуть бути скасовані судом.
Доводи касаційної скарги про те, що застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно, може застосовуватися лише у справі, в якій заявлено майнову вимогу, не впливає на висновки апеляційного суду, оскільки не узгоджується з усталеною судовою практикою щодо вирішення подібних питань, спростовується висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі №754/5683/22 (провадження № 14-28цс23), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 травня 2022 року у справі № 910/8298/21 та постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18, які на виконання вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України були враховані апеляційним судом при виборі і застосуванні пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України. 
Доводи касаційних скарг про те, що права та законні інтереси позивачки у цій справі не порушено, а обраний спосіб судового захисту є неналежним та неефективним, - на висновки апеляційного суду не впливають, скільки повинні оцінюватися як довід сторони під час розгляду справи по суті позовних вимог. 
Інші доводи касаційної скарги на правильність постанови суду апеляційної інстанції не впливають та її не спростовують.
Щодо клопотання ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат Дзявун Ю. С., про розгляд справи за участі представника
У касаційній скарзі  ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат Дзявун Ю. С., просить розглянути справу за участю представника відповідача.
У рішенні від 21 жовтня 2010 року, заява № 45783/05, у справі «Жук проти України» (Case of Zhuk v. Ukraine) ЄСПЛ вказує, що «процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми».
Згідно з частиною 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Абзац другий частини першої цієї статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішує Верховний Суд з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.
У частині тринадцятій статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Оскільки суд касаційної інстанції не приймав рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то у задоволенні клопотання ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат Дзявун Ю. С., про розгляд справи за участю представника відповідача слід відмовити.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки колегія суддів встановила, що оскаржувану постанову апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, тому її, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат Дзявун Юлія Сергіївна, залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                        Ю. В. Черняк 
 
                                                                                                                   Г. В. Коломієць
 
                                                                                                                  Д. Д. Луспеник