Справа № 513/760/25 
Провадження № 3/513/70/26 

Саратський районний суд Одеської області

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді - Рязанової К.Ю., за участю секретаря судового засідання Русавської Н.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Кочурова А.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділення поліції № 1 Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , 
за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
у с т а н о в и в:
02 червня 2025 року о 07 годині 09 хвилин, дорога між с. Михайлівка – с. Додинка, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.
28 січня 2026 року від адвоката Кочурова А.О. через систему «Електронний суд» надійшли письмові заперечення проти протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 348793 від 02 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками ч.1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Заперечення обґрунтовані тим, що постановою Саратського районного суду Одеської області від 08 грудня 2025 року зазначений протокол повернуто до органу, який його склав – відділення поліції № 1 Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, для належного оформлення. Належного оформлення, як зазначив суд, орган поліції не здійснив, та подав до суду той самий протокол, та ті самі матеріали, без будь-якого належного оформлення, про яке акцентував увагу суд в постанові від 08 грудня 2025 року. Так, 02 червня 2025 року близько 07.00 години, ОСОБА_1 , здійснював рух по автодорозі між селами Михайлівка та Долинка Білгород-Дністровського (раніше Саратського) району Одеської області на власному автомобілі транспортним засобом Renault Kangoo. Під час руху позаду почав рухатися автомобіль, схожий на патрульний автомобіль, який подав сигнали червоного кольору для зупинки. ОСОБА_1 зупинився, до нього підійшов поліцейський, не представився повністю та повідомив, що у ОСОБА_1 відсутня страховка на автомобіль. Під час розмови поліцейський запитав, що у водія з алкоголем, ОСОБА_1 відповів, що не вживав. Однак поліцейський сказав, що йому здається якийсь підозрілий запах з автомобіля, та запропонував пройти тест на місці та проїхати в медичний заклад. Пройти тест на місці ОСОБА_1 відмовився, оскільки не довіряє засобам тестування поліцейських, однак до лікарні проїхати не відмовлявся. Інший чоловік в однострої почав доставати алкотестер та пропонувати його пройти тест. ОСОБА_1 знову підтвердив своє бажання пройти тест в медичному закладі. Однак жодного направлення до закладу охорони здоров`я поліцейськими йому видано не було, та не доставлено до такого закладу охорони здоров`я (лікарні). Поліцейський належним чином не встановив особу водія, жодний документ не був оглянути перед пропонуванням пройти огляд на стан сп`яніння (на відео). Насправді, ОСОБА_1 не підтверджував поліцейському, що він цього дня або напередодні вживав алкоголь, і не може знати звідки тому чується підозрілий запах. ОСОБА_1 відмовився з мотивів того, йому не було зрозуміло чому саме він має проходити тест на стан алкогольного сп`яніння, не маючи будь-яких ознак такого сп`яніння, якщо його зупинили за відсутність страхового полісу, і чому саме він має проходити цей тест на місці, але не відмовляється їхати до медичного закладу, що було ним повторено декілька разів (на відео). На оглянутих записах з нагрудного відео реєстратора, який здійснював запис, чітко видно, що у ОСОБА_1 немає явних ознак алкогольного сп`яніння, поведінка та його реакція відповідає ситуації. ОСОБА_1 не підписував складені документи, процедура складення таких документів повністю не зафіксована на відеозаписах. В матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яке б було видане водію під час складання протоколу, або до його складання. Крім того, згідно відеозапису нагрудної камери поліцейського жодного доставлення поліцейським ОСОБА_2 до закладу охорони здоров`я не відбулось. Також не було видане направлення до закладу охорони здоров`я. Таким чином, посадовою особою поліцейським ОСОБА_2 не видане направлення на огляд водія в медичному закладі, що є значним порушенням у сенсі здобуття доказів під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення. Мали місце порушення процедури зупинення транспортного засобу та проведення огляду (відмови від огляду). Поліцейський не повідомив ОСОБА_1 про причину зупинки транспортного засобу, не назвав своєї посади та прізвища, не пред`явив жетон та службове посвідчення. На пропозицію поліцейського ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на місці, оскільки не мав ознак алкогольного сп`яніння, однак поліцейський не зважав на це, та продовжив складати протокол, запитуючи декілька разів одне й те саме (про виникнення у нього підозри на запах алкоголю). На місці патрульний зізнався, що в нього також червоні очі, тобто всіх ознак алкогольного сп`яніння поліцейський не встановив, при тому схиляючи ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду на місці. В подальшому поліцейський почав складати протокол вже за відмову від проходження огляду. З цього випливає, що поліцейський не мав права складати на ОСОБА_1 протокол за результатами огляду на місці. При цьому поліцейський не вилучав водійське посвідчення, та не відстороняв ОСОБА_1 від керування. Однак жодного акту огляду медичного закладу не складено. У матеріалах справи відсутні докази керування керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Жодного допустимого і належного доказу вчиненого ОСОБА_1 правопорушення надано не було. Зважаючи на те, що направлення поліцейського на огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі відсутнє, а докази здобуті у зв`язку з його непроведенням є недопустимими, і інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого правопорушення матеріали справи не містять, можливо дійти висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 .
Адвокат Кочуров А.О. у судовому зсіданні підтримав надані ним заперечення щодо протоколу з підстав викладених у них. 
ОСОБА_1 з адміністративним протоколом не погодився, та пояснив що, 07:00 ранку їхав із села Михайлівка, його зупинив працівник поліції Петков О. зазначивши, що у нього червоні очі, він відмовився від проходження огляду на місці зупинки, однак погодився пройти такий огляд у медичному закладі.
Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд враховує таке.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України Про Національну поліцію визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.п. 2.5, 2.9 а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306 водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів цієї справи, особа, що притягається до адміністративної відповідальності будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці, вимог наведених Правил не дотримався, так як його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП повністю доведена, у розумінні ст. 251 того ж Кодексу, належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксовано місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення та сукупністю досліджених матеріалів, доданих до вказаного протоколу, в тому числі й відео записом з місця події, на якому зафіксована відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, а також відмова від проходження огляду в медичному закладі.
Як вбачається із дослідженого відеозапису на пропозицію працівника поліції пройти огляд на місці зупинки ОСОБА_1 відмовляється та зазначає, що бажає пройти огляд у медичному закладі, однак судом було досліджено долучені відеозаписи і поведінка ОСОБА_1 свідчить про відсутність наміру пройти такий огляд у медичному закладі. Так ОСОБА_1 постійно зазначав, що він не бажає їхати на службовому автомобілі до медичного закладу, а поліцейський має їхати разом із ним у його автомобілі. Крім того, на початку відеозапису ОСОБА_1 зазначає: «Скільки тобі?», «Давай розрахуємось і все?, Скільки?».
Суд звертає увагу, що норми ПДР встановлюють обов`язок водія, а не право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього - ПДР не містять.
Також, на запитання суду, чи звертався ОСОБА_1 в той день до медичного закладу, останній зазначив, що ні, бо протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП надійшов лише через 10 днів. Також, ОСОБА_1 не було висловлено жодних зауважень до протоколу, та висловлено не бажання ознайомлення із ним. 
Відсутність у матеріалах справи направлення на проведення огляду не є підставою для визнання незаконними дій поліцейських, пов`язаних із виявленням та фіксуванням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Також, суд зауважує, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національну поліцію» зупинка транспортного засобу є компетенцією поліцейського та його дії можуть бути оскаржені в порядку встановленим законом. Однак, дії працівників поліції ОСОБА_1 не оскаржувалися та ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту відмови особи, яка керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду у встановленому законом порядку.
Крім того, інші недоліки наведені захисником не впливають на суть вчиненого правопорушення, оскільки долучений до матеріалів справи відеозапис за своїм обсягом та повнотою відповідає критерію достатності для встановлення істини у справі, яким, зокрема, зафіксовано подію. 
За таких обставин, суд вважає, що долучені до матеріалів справи відеозаписи, беззаперечно та поза розумним сумнівом підтверджують відомості викладені в протоколі та доводять факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмову від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у визначеному порядку.
У рішенні по справі О`Голлоран та Франціс проти Сполученого королівства від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завадити серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілем та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
За таких обставин, враховуючи вище викладене, суд, у відповідності до положень ст. 251 та ст. 252 КУпАП, вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності наявний склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння.
Вирішуючи питання про обрання ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд, враховує вимоги ст. 23 КУпАП, які передбачають, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
На підставі вищевикладеного суд дійшов до висновку про необхідність накладення на нього адміністративного стягнення у виді адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП.
Керуючись ст.ст.130, 24, 283, 284 КУпАП, суд
п о с т а н о в и в:
Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або внесення на неї подання прокурора не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення (ч.1 ст.307 КУпАП).
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч.1 ст.307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України (ст.308 КУпАП).
Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законом (ч.3 ст.307 КУпАП).
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя К. Ю. Рязанова