Справа № 464/6362/25 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р. 
Провадження № 33/811/73/26 Доповідач: Гончарук Л. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Гончарук Л.Я., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , захисника адвоката Козакевича Ростислава Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 17 грудня 2025 року,

встановив:

цієї постановою, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок судового збору.
Відповідно до постанови, згідно протоколу серії ЕПР1 № 446093 від 07.09.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 07.09.2025 о 05 год 30 хв на вул. Стрийська, 45 у м. Львові керував автомобілем марки «BMW X5», н.з. НОМЕР_1 вживав алкоголь після вчинення дорожньо-транспортної пригоди за його участі, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.10є Правил дорожнього руху, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП.
На вказану постанову особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Сихівського районного суду м. Львова від 17 грудня 2025 року, оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування зазначає, що у справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, оскільки відсутні будь які належні докази, які б взагалі підтверджували, що саме він був водієм транспортного засобу в момент ДТП.
Зауважує, що працівники поліції не встановили особу водія, а їх подальший висновок про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом є лише припущенням.
Звертає увагу на те, що рапорт поліцейського є внутрішнім документом, та викладене у такому не підтверджено іншими доказами, відеозаписами на підтвердження керування ним транспортним засобом.
Зазначає, що він не заперечує, що перебував в стані алкогольного сп`яніння, однак алкоголь вживав ще до ДТП. 
Стверджує, що з відеозаписів чітко вбачається, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного засобу “Драгер” чи в медичному закладі. 
Вказує, що жодних доказів щодо керування ним транспортним засобом матеріали справи не містять, також відсутні будь які докази вживання ним спиртних напоїв.
Вважає, що пояснення свідка ОСОБА_2 є неналежним та недопустимим доказом.
Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що в судовому засіданні першої інстанції 17 грудня 2025 року він та його захисник не були присутні, оскаржувану постанову він отримав лише 29 грудня 2025 року, що підтверджується його розпискою у матеріалах справи, відтак вважає такий пропущено з поважних причин.
Заслухавши виступ захисника адвоката Козакевича Р.В., пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є обґрунтованими. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Крім того, відповідно до роз`яснень, викладених у п.24 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП.
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 446093 від 07.09.2025, яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП(а.с.1); рапорті поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону №4 УПП у Львівській області ДПП Приставського О. від 07.09.2025(а.с.5); копії протоколу серії ЕПР1 № 446091 від 07.09.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.3); копії постанови серії ЕНА № 5664330 від 07.09.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП(а.с.7); письмових поясненнях свідка ОСОБА_2 , яка зазначила, що вказаним транспортним засобом керував ОСОБА_1 (а.с.6); відеозаписі із нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, які повністю підтверджують обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме, що вживання алкогольних напоїв відбувалося після вчинення дорожньо-транспортної пригоди(а.с.4), та іншими матеріалами справи у їх сукупності.
Апеляційний суд приходить до переконання, що докази вчинення правопорушення ОСОБА_1 , які покладені суддею в основу постанови, були отримані з дотриманням вимог законодавства і суддя прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 446093 від 07.09.2025 (а.с.1), ОСОБА_1 07.09.2025 о 05 год 30 хв на вул. Стрийська, 45 у м. Львові керував автомобілем марки «BMW X5», н.з. НОМЕР_1 вживав алкоголь після вчинення дорожньо-транспортної пригоди за його участі, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.10є Правил дорожнього руху, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП.
Об`єктивна сторона ч. 4 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.
При цьому, слід зазначити, що згідно з пунктом 2.10 «є» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційного затвердженого складу аптечки).
Твердження апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджували б порушення ним ч. 4 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки з наявних у справі доказів у їх сукупності вбачається, що ОСОБА_1 вживав алкогольні напої після вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Крім того, ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень до протоколу про адміністративне правопорушення, тобто не скористався своїм правом висловити відповідне заперечення.
Враховуючи викладені обставини, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суддею першої інстанції не з`ясовано всі фактичні обставини справи, зокрема обставини, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, є безпідставними.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, стороною захисту не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.
Посилання апелянта про те, що він не керував транспортним засобом, не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час розгляду в суді апеляційної інстанції. Зокрема, факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 підтверджується, письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 , які є чіткими, послідовними і взаємопов`язаними з іншими матеріалами справи.
Твердження апелянта про інші порушення, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, оскільки склад вчиненого адміністративного правопорушення знайшов своє підтвердження під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
Всі інші обставини, на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі не впливають на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.
Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді та закриття провадження у справі немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд-, 

постановив:

поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Сихівського районного суду м. Львова від 17 грудня 2025 року.
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 17 грудня 2025 року щодо  ОСОБА_1 - без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя    Л.Я. Гончарук