ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2026 року
м. Харків
справа № 619/815/25
провадження № 22-ц/818/1081/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Тичкової О.Ю.,
суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
сторони справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»
відповідач - ОСОБА_1 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Мартинюк Марії Русланівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 травня 2025 року в складі судді Жорняк О.М.,-
ВСТАНОВИВ:
У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4402539 від 19.02.2024 у розмірі 48000 грн, а також сплаченої суми судового збору в сумі 2422,40 грн і витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.02.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4402539 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На умовах, встановлених Договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало їй кредит в сумі 5000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ "Універсальні Платіжні Рішення". Враховуючи невиконання Відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Первісним кредитором, 25.10.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 25/10/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги до Відповідача. Відповідач ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем за Договором № 4402539 від 19.02.2024 року загальною сумою 48000 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту - 5000 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 31250 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 94 календарних днів 11750 грн.
Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 21 травня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 48000 грн 00 коп, судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень 00 копійок.
Рішення обґрунтовано тим, що позивачем надано до суду докази на підтвердження як укладення між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 договору надання коштів на умовах споживчого кредиту та докази на підтвердження переходу права вимоги від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна» за договором факторингу, крім цього доведено що відповідачем не вчинено дій на виконання умов договору, а саме сплати заборгованості.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що наданий позивачем розрахунок заборгованості в частині визначення заборгованості за процентами не відповідає вимогам закону. Посилаючись на вимоги закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків і фінансових послуг» від 22.11.2023 року, наводить свій розрахунок процентів за яким вважає що сума заборгованості за процентами становить 21165 грн, а загальна сума заборгованості 26165 грн. Крім того апелянт заперечує щодо доведеності переходу права вимоги від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», оскільки наданий позивачем витяг з реєстру боржників, який сформовано в електронному вигляді не містить підписів сторін, а підписаний лише представником ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Крім цього наданий позивачем акт прийому - передачі від 25.10.2024 не містить відомостей щодо переходу прав вимоги до відповідача. Також зазначає що з 19.02.2024 по 27.01.2025 кредитором незаконно нараховувались проценти за користування кредитом оскільки відповідач є дружиною військовослужбовця, тому відповідно до вимог закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11.04.2024», звільнена від штрафів, пені та процентів за користування кредитом. Також апелянт не погоджується із сумою витрат на професійну правничу допомогу, зазначає матеріали справи не містять та не потребують великої кількості документів , дана справа є не складною та вважає заявлену позивачем до стягнення суму правничої допомоги завищеною і такою що не є співмірною обсягу здійсненої роботи.
24.11.2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скарги в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважає рішення законним та обґрунтованим. Наголошує що позивачем надано до суду належні докази які підтверджують як факт укладення кредитного договору так і факт переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно статті 367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 19.02.2024 ТОВ «Лінеура Україна» і ОСОБА_1 уклали Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4402539 за допомогою ІТС, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або мобільний застосунок «Credit7». Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки ТОВ правильності введення коду, направленого ТОВ на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. На умовах, встановлених договором, ТОВ надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.(а.с. 21-26)
Пунктами. 1.3-1.5.1 розділу 1 договору визначено, що сума кредиту (загальний розмір) становить 5000,00 грн. Строк кредиту- 360 днів (з 19.02.2024 по 12.02.2025). Стандартна процентна ставка становить 2,50% в день. Знижена процентна ставка становить 0,01% за умови сплати до 19.03.2024 кошти в сімі першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.
Пунктом 2.1. кредитного договору визначено, що кошти кредиту надаються у безготівковій формі, шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 (а.с.22).
В додатку 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4402539 від 19.02.2024 року зазначена таблиця обчислення загальної вартості кредиту, згідно якого реальна річна процентна ставка складає 99923,40%, загальна вартість кредиту складає 50000,00 грн (а.с. 26). Вказаний додаток підписаний електронним підписом ідентифікатора 64722 від 19.02.2024 року.
В матеріалах справи міситься паспорт споживчого кредиту (а.с. 28-29)
Згідно листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1075-0111 від 01.11.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» 19.02.2024 перерахувало суму у розмірі 5000,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с 16)
Згідно з розрахунку заборгованості за Договором №4402539 від 19.02.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 25.10.2024 року загальна заборгованість складає 38750,00 грн, з яких: 5000,00 грн- тіло кредита, 31250,00 грн - проценти за користування (а.с. 32-34).
Згідно з розрахунком заборгованості за 94 календарних днів (26.10.2024-27.01.2025) сума нарахованих процентів за користування грошовими коштами складає 11750,00 грн (а.с.35)
25 жовтня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» і ТОВ «Лінеура Україна» уклали договір факторингу № 25/10/2024 (а.с. 69-71), за умовами якого позивачу відступлено право грошової вимоги. Строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (п.1.1. п. 1 договору). При переході прав вимоги заборгованості в момент підписання акту прийому-передачі Реєстру боржників позивач став кредитором Згідно додатку № 1 до договору факторингу, право вимоги за кредитним договором №4402539 від 19.02.2024 з ОСОБА_1 (порядковий номер за витягом з реєстру боржників - 2048) передано позивачеві на суму 38750 грн., в тому числі за сумою основного боргу-5000,00 грн., відсотків - 31250,00 грн. Кількість днів прострочення -220 днів. (а.с. 14)
Відповідно до акту прийому передачі Реєстру Боржників за договором Факторигу №25/10/2024 від 25.10.2024 ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» право вимоги за кредитними логоворами щодо 6091 боржника на загальну вартість 113 270 252, 85 грн. (а.с 73 зворот)
Відповідно до Платіжної інструкції №3475 від 01.11.2024 платник - ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», отримувач - ТОВ «Лінеура Україна», сума платежу - 2 857 292,90 грн, призначення платежу - сплата за договором факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024.
Повідомлення про відступлення прав вимоги направлено боржнику смс-повідомленням на зазначений в анкеті номер телефону 28.10.2024. (а.с. 30)
Згідно довідки від 27.07.2024 року №8/3238 виданою військовою частиною НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , перебуває на віськовій службі по теперішній час (а.с. 192).
Відповідно до копії військового квитка ОСОБА_3 перебуває на військовій службі з 15.05.2024 року. (а.с.193)
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 з 22.07.17 року. (а.с194)
Згідно положень ч. 1 ст. 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом статей 626,628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Аналогічні положення містить нормаст. 1 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Лінеура Україіна» та ОСОБА_1  було укладено договір про надання кредитних коштів №4402539 оскільки наявний у справі договір, містить всі реквізити сторін, зокрема повну інформацію щодо позичальника ОСОБА_1 та підписаний нею.
Щодо відступлення права вимоги.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За сформованою позицією Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК Українидає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу (глава 73 ЦК України).
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Відповідно до зазначених положень закону сторони договору факторингу можуть самостійно визначити спосіб та порядок передання права вимоги до третьої особи ( боржника) і момент набуття фактором такої вимоги визначається умовами договору факторингу.
Колегія суддів вважає доведеним позивачем перехід прав вимог до відповідача за кредитним договором №4402539  від 19.02.2024, що підтверджується, зокрема : копією договору факторингу № 25/11/2024 від 25.10.2024 (а.с 69-71); копією витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 25/11/2024 від 25.10.2024 (а.с.14); копією платіжної інструкції № 3475 від 01.11.2024 та актом прийму-передачі реєстру боржників.(а.с.73).
Щодо розміру заборгованості.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України ", введено в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. 
Згідно довідки від 27.07.2024 року №8/3238 виданою військовою частиною НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , перебуває на віськовій службі по теперішній час (а.с. 192).
Відповідно до копії військового квитка ОСОБА_3 перебуває на військовій службі з 15.05.2024 року. (а.с.193)
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 з 22.07.17 року. (а.с194)
Надані відповідачем документи апеляційний суд оцінює як такі, що підтверджують наявність у ОСОБА_1 пільг щодо нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».
Враховуючи викладе, судова колегія прийшла до висновку, шо позовні вимоги в частині стягнення відсотків з 15.05.2024 по 27.01.2025 за договором №4402539 від 19.02.2024, не підлягають задоволенню, оскільки на ОСОБА_1 поширюється положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», щодо не нарахування процентів за користування кредитом.
Крім того матеріалами справи підтверджується, що у підписаному позичальницею договорі визначені тип та розмір процентних ставок плати за користування кредитом: знижена процентна ставка складає 0,01% за кожен день користування кредитом. Стандартна процентна ставка складає 2,50% за кожен день користування кредитом.
Відповідно до наданого розрахунку заборгованості від 19.02.2024 по 25.10.2024 сума заборгованості за процентами складає 31250,00 грн.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%, - з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
З матеріалів справи слідує, що відповідач отримав кредитні кошти 19.02.2024 року.
Як вірно зазначив суд першої інстанції заборгованість за тілом кредиту складає 5000,00 грн, колегія наводить власний розрахунок за відсотками.
Отже, за період з 19.02.2024 по 21.04.2024, тобто за 63 дня, підлягала застосуванню процентна ставка 2.5% (5000*2.5%*63), отже за вказаний період підлягає стягненню 7875 грн. Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо додержання відповідачем умов кредитного договору щодо застосування зменшеної процентної ставки у розмірі 0,01%, то за цей період застосовується стандартна процентна ставка 2,50%.
З 22.04.2024 по 14.05.2024, тобто 23 дня, підлягала застосуванню процентна ставка 1.5% (5000*1,5*23), отже за вказаний період підлягає стягненню 1725 грн.
Враховуючи що на ОСОБА_1 поширюється положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», щодо не нарахування процентів за користування кредитом, то починаючи з 15.05.2024 по 27.01.2025 проценти за користування кредиту не нараховуються.
Всього заборгованість по відсоткам становить 9600 грн за період з 19.02.2024 року по 27.01.2025 року.
Таким чином, оскільки відповідачем не було належним чином виконано умови кредитного договору колегія суддів вважає, що заборгованість за користування кредитом підлягає стягненню в розмірі 14600,00 грн (5000,00 (тіло кредиту) + 9600 (відсотки за користування кредитом)) згідно умов кредитного договору та з урахуванням вимог вищезазначеного закону.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне стягнення процентів за користування кредитом на вищезазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про повне задоволення позову щодо цієї вимоги, відтак рішення в оскаржуваній частині підлягає зміні.
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за подання позову становить 2422,40 грн ,сума сплаченого судового збору відповідачем за подання апеляційної скарги становить 3633,60 грн.
Оскільки вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме (30,41%) а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а саме (69,59%) отже з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 736,65 грн за подачу до суду позовної заяви та з ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» належить стягнути 2528,62 грн за подачу апеляційної скарги та з урахуванням взаємозаліку (2528,62-736,65=1791,97) з ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» належить стягнути 1791,97 грн витрат пов`язаних зі сплатою судового збору.
Згідно з ч. 1ст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).
Із положень ч.ч. 1-5 ст.137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
В силу ч.ч. 2, 3, 8ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).
На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг).
Отже, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Вартість виконаних робіт згідно заявки №6590 на виконання доручення до договору № 10/12-2024 від 10.12.2024 (а.с.18) та рахунку на оплату №6590/01-2025 від 27.01.2025 (а.с.31) та акту №6590 прийому-передачі виконаних робіт згідно Договору № 10/12-2024 від 10.12.2024 (а.с.36) вартість наданих послуг становить 10000 грн, за надання правничої допомоги у судді першої інстанції.
Дослідивши надані докази витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 слід стягнути 3041,00 грн понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» - задовольнити частково.
Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 травня 2025 року в частині стягнення відсотків змінити.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (ЄДРПОУ 44559822) заборгованість за відсотками кредитним договором №4402539 від 19.02.2019 року, у розмірі 9600 ( дев`ять тисяч шістсот) грн 00 коп.
У задоволені решти позовних вимог про стягнення відсотків відмовити.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Здійснити перерозподіл судових витрат.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (ЄДРПОУ 44559822) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 1791 (одна тисяча сімсот дев`яносто одну) грн 97 коп судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (ЄДРПОУ 44559822) 3041 (три тисячі сорок одну) грн. 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:   О.Ю. Тичкова

Судді:    О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук