Справа № 307/4272/24

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 

23.01.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника - адвоката Поковби В.В., в інтересах ОСОБА_1 на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 605,60 грн.
Відповідно до постанови суду, -  ОСОБА_1 30 вересня 2024 року о 22 год. 45 хв. на 100 км автодороги Мукачів - Рогатин - Львів у м. Тячів, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «KIA PIO», номерний знак НОМЕР_1 , порушив пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху, а саме керував вказаним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою суду захисник Поковба В.В., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що під час складання протоколу працівниками поліції було допущено ряд порушень вимог КУпАП, порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення та інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і засобів, що мають функцію фото- та відеозйомки, а тому здобуті докази є недопустимими. Разом з тим зазначає, що працівниками поліції під час складання протоколу не роз"яснили ОСОБА_1 його права та обов"язки, як того вимагає ст. 268 КУпАП, зокрема не надали змоги ОСОБА_1 скористуватися допомогою адвоката, що підтверджується доданим до протоколу відеозаписом. Стверджує, що у протоколі не зазначено про роз`яснення особі його прав, що є грубим порушенням. Крім цього, зі змісту протоколу та відеозапису незрозуміле походження цього запису, не зазначено оригінал носія, на який здійснено даний запис, відсутні дані про дату здійснення відеозапису. Вважає, що відеозйомка повинна здійснюватися безперервно, а на даному відеозаписі видно, що зйомка була перервана. Звертає увагу, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги заяву ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом. Посилається на те, що поліцейським був порушений порядок огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки після проведення огляду у ОСОБА_1 не було з`ясовано чи він згідний з результатами такого огляду. У зв`язку з викладеним, зазначає, що рішення суду винесене упереджено, суд першої інстанції не врахував при вирішенні справи рішення викладені у постановах Верховного Суду, виніс рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, вина якого матеріалами справи не була доведена, а процедура складання протоколу, відео фіксації адмінправопорушення грубо була порушена працівниками поліції, що не може бути визнано судом допустимими доказами при розгляді даної справи, аналогічна позиція викладена у постанові ВС від 18.07.2019 по справі №216/5226/16-а.
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представник - адвокат Поковба В.В. не з`явилися, однак адвокат направив заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 перебуває на лікуванні, що підтверджується довідкою №91 від 20.01.2026, через те не може взяти участь у судовому засіданні, однак бажає щоб розгляд апеляційної скарги проводився з його участю, так як має намір пояснити та розповісти про обставини складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції.
Судом відхилено зазначену заяву, оскільки судовий розгляд справи за клопотаннями захисника та ОСОБА_1 уже неодноразово відкладався. Крім того, долучена копія довідки №91 від 20.01.2026 є неналежної якості, що ускладнює її читабельність та з якої неможливо встановити дані, які містяться у ній, тому апеляційний суд до уваги її не приймає, а також враховуючи тривалий час перебування справи в провадженні суду апеляційної інстанції, з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість перегляду постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги сторони захисту, у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП, за їх відсутності.
У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (справа №3236/03 від 03.04.2008), у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності правопорушника чи його представника, апеляційний суд не вбачає.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 КУпАП одними із завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог дотримався.
Як зазначено в статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Незважаючи на доводи апеляційної скарги, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, зібраних та поданих до суду працівниками поліції відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, фактично погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно зі встановленими в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 30 вересня 2024 року о 22 год. 45 хв. на 100 км автодороги Мукачів - Рогатин - Львів у м. Тячів, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «KIA PIO», номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводилося на місці зупинки ТЗ із застосуванням спеціального технічного приладу - Драгер 6810 тест №439 з результатом 1.89 проміле, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Незважаючи на заперечення стороною захисту вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, така повністю підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.
Так, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на відомості, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №140279 від 30 вересня 2024 року, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення, та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту, так і щодо форми; копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 3169292 від 30 вересня 2024 року з якої слідує, що ОСОБА_1 30.09.2024 року о 22 год. 45 хв. на 100 км автодороги Мукачів - Рогатин - Львів, у м. Тячів, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «KIA PIO», номерний знак НОМЕР_1 , порушив п. 8.5.1. Правил дорожнього руху, а саме: при маневрі обгону перетнув суцільну смугу руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП за що на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 340 грн. ОСОБА_1 отримав копію вказаної постанови, про що свідчить його підпис та дана постанова ОСОБА_1 не оскаржена; роздруківку цифрового показника спеціального технічного засобу «Драгер», огляд проведений зі згоди водія, відповідно до встановленого законодавством порядку 30.09.2024 року, результат огляду на стан сп`яніння складає 1,89 проміле; рапорт інспектора СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області П.Поповича з якого вбачається, що під час несення служби у період з 08 год. 29 вересня 2024 року по 08 год. 01 жовтня 2024 року на маршруті с. Бедевля - м. Тячів - с. Угля, ним згідно ст. 39 «Про національну поліцію» було зафіксовано правопорушення за ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , складено протокол серії ЕПР1 №140279 та до протоколу долучено відеозапис; досліджений у судовому засіданні відеозапис на якому зафіксовано послідовно події, які відбувалися 30.09.2024, а також на пояснення свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які були надані в судовому засіданні, та які підтвердили, що ОСОБА_1 був водієм автомобіля марки «KIA PIO», номерний знак НОМЕР_1 .
Проаналізувавши досліджені докази, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі стороною захисту, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Всупереч доводам апеляційної скарги, протокол серії ЕПР 1 №140279 від 30 вересня 2024 року відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи. Своїм підписом ОСОБА_1 засвідчив про ознайомлення з протоколом. Від надання пояснень, останній відмовився.
Оцінюючи доводи сторони захисту про те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги заяву ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Із дослідженого відеозапису слідує, що ОСОБА_1 під час складання протоколу заперечував, що вживав алкоголь та погодився пройти тест на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер», однак він не заперечував, що є водієм даного транспортного засобу та був зупинений працівниками ДПС України за порушення ПДР.
Сумнівів в тому, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «KIA PIO», номерний знак НОМЕР_1 , у суду апеляційної інстанції не виникає, оскільки вказані обставини в повній мірі доведено сукупністю належних та допустимих доказів, які долучені до матеріалів справи.
Об`єктивних даних про те, що транспортним засобом керувала інша особа, в матеріалах справи немає.
Таким чином доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та розцінюються судом, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .
Оцінюючи всю сукупність доказів у справі, як і кожен окремо, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: керування транспортного засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що працівниками поліції під час складання протоколу не роз"яснено ОСОБА_1 його права та обов"язки, як того вимагає ст. 268 КУпАП, зокрема не надали змоги ОСОБА_1 скористуватися допомогою адвоката, що підтверджується доданим до протоколу відеозаписом, апеляційний суд вважає необґрунтованими, так як відеозапис підтверджує, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, наслідки відмови від проходження огляду, а також суть інкримінованого правопорушення та зазначено про оформлення відносно нього адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто відеозапис свідчить про те, що він мав можливість скористатися своїми правами: надати пояснення та ознайомитися з матеріалами справи, проте своєю поведінкою самоусунувся від цього.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що жодний нормативно-правовий акт не передбачає необхідної присутності адвоката під час проходження водієм огляду на стан сп`яніння, а також обов`язку працівника поліції при огляді водія на стан сп`яніння та при складанні протоколу за результатами огляду забезпечити участь захисника.
Підстав вважати, що в процесі встановлення обставин справи зі сторони органів поліції на особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності, чинився тиск, необ`єктивне ставлення до правопорушника з боку працівників поліції, в апеляційного суду немає.
Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Поковба В.В.не надали.
Отже, невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності
Доводи апелянта про те, що наявний відеозапис не є безперервним, жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки ніким у встановленому законом порядку не спростовано зафіксовані на відеозаписові події та не визнано їх такими, що містять ознаки монтажу.
На зазначеному відеозаписові об`єктивно за допомогою технічного засобу відеозапису зафіксовано обставини вчинення адміністративного правопорушення водієм, що мають істотне значення для правильного вирішення даної справи у взаємозв`язку з іншими зібраними доказами. та сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки фіксує обставини, які відносяться до зазначеної в протоколі події та не містить ознак фальсифікації, а тому всупереч доводам апеляційної скарги визнається належним та допустимим доказом в справі.
Апеляційний суд зауважує, що застосування поліцейськими технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, прямо передбачено ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».
Також апеляційний суд відхиляє твердження сторони захисту про те, що зі змісту протоколу та відеозапису незрозуміле походження цього запису, не зазначено оригінал носія, на який здійснено даний запис, відсутні дані про дату здійснення відеозапису. Відповідно до статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали, відрізняються один від одного тільки часом та датою їх створення. Записаний на оптичний диск носій інформації, електронний файл у вигляді відеозапису, є оригіналом (відображенням) електронного документу.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Інші доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення працівниками поліції складено з порушеннями ст. 256 КУпАП, нічим не підтверджуються. Всі матеріали справи зібрані працівниками поліції, які діяли в межах своїх повноважень, а протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо водія ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Більш того, такі доводи не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення, оскільки не є такими, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Отже, підстав для скасування постанови суду, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, на чому наполягає сторона захисту, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.
При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту.
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки судді першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.
Накладене на ОСОБА_1 стягнення відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення особи притягнутої до адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень.
З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Поковби В.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага