ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 листопада 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/15486/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Головко О.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро Ленд» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року (суддя Ільков В.В.) в адміністративній справі за позовом Керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРО ЛЕНД», треті особи без самостійних вимог на предмет спору - Міністерство культури та стратегічних комунікацій України, Управління культури, туризму, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації про припинення права,-
ВСТАНОВИВ 

Керівник Центральної окружної прокуратури міста Дніпра звернувся в інтересах Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро Ленд», третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Міністерство культури та стратегічних комунікацій України, Управління культури, туризму, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації, в якому просив:  припинити право Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРО ЛЕНД» на виконання підготовчих робіт з будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення та паркінгом за адресою: вул. Свєтлова, 34 – вул. Михайла Грушевського, 49, м. Дніпро, набутого на підставі повідомлення про початок виконання підготовчих робіт від 17.06.2021 за реєстраційним номером ДП020210617121.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року задоволено позовні вимоги.
Припинено право Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРО ЛЕНД» на виконання підготовчих робіт з будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення та паркінгом за адресою: вул. Свєтлова, 34 - вул. Михайла Грушевського, 49, м. Дніпро, набутого на підставі повідомлення про початок виконання підготовчих робіт від 17.06.2021 за реєстраційним номером ДП020210617121.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРО ЛЕНД» не погодившись рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення яким відмовити у задоволені позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд не звернув увагу на те, що на момент звернення позивача з позовом підготовчі роботи на об`єкті будівництва виконані, а сам позивач стверджує, що в даний час вже проводяться будівельні роботи.
Для додаткового підтвердження вказаних обставин надано до апеляційної скарги копію наказу відповідача № 56 від 04.08.2025 про те, що на об`єкті будівництва в період з 01.07.2021  по 18.08.2021  виконані підготовчі роботи в повному обсязі. У зв`язку з тим, що вказаний наказ керівником відповідача було винесено після рішення суду та його не можливо було подати разом з відзивом на позовну заяву з об`єктивних причин.
Таким чином, правовідносини, які пов`язані із правом на виконання підготовчих робіт станом на момент звернення позивача з позовом вичерпали свою дію та не існують.
Також, скаржник зазначає, що не скасовані: повідомлення про початок виконання підготовчих робіт від 17.06.2021 ДП № 020210617121; рішення №616 від 28.06.2022 Дніпровської міської ради про надання дозволу на проектування та будівництва багатоквартирного будинку за адресою: м. Дніпро, вул. М. Грушевського, 49, вул. Свєтлова, 34.
Вказує на те, що у спірних правовідносинах відсутнє, як порушене право позивача, так і взагалі спір між сторонами, оскільки позовні вимоги, заявлені позивачем, стосуються припинення права на проведення підготовчих робіт і таке право вичерпало свою дію і не існує на момент подачі позову. Висновки викладені в постановах Верховного Суду у справі від 20.12.2024  у справі № 400/1117/19, Великої Палати Верховного Суду від 28.10.2020  у справі № 9901/153/20.
Також, рішення суду для відповідача не має жодних юридичних наслідків, оскільки проведення підготовчих робіт чинним законодавством не потребує отримання додаткових дозволів та погоджень.
Зазначає, що представник позивача обґрунтовує свій позов тим, що уповноваженим органом в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради відповідно до вимог чинного містобудівного законодавства, не вживаються дієві заходи щодо скасування у судовому порядку містобудівних умов та обмежень, а також припинення права відповідача на виконання будівельних робіт на вказаному об`єкті будівництва, оскільки саме на підставі судового рішення, що набрало законної сили, може бути скасовано містобудівні умови та обмеження та припинено право замовника будівництва на виконання будівельних робіт, що набуте ним на підставі поданого повідомлення про початок виконання таких робіт на інший об`єкт будівництва.
Підставою для відмови в наданні містобудівних умов та обмежень є, зокрема, невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні. Така невідповідність встановлюється на стадії надання містобудівних умов та обмежень або надалі під час здійснення державно-будівельного або судового контролю. Невідповідність намірів забудови означає, що запланований для будівництва об`єкт не відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, тобто затвердженим текстовим та графічним матеріалам із питань регулювання планування,  забудови та іншого використання територій конкретного населеного пункту, у зв`язку із чим видані відповідачу містобудівні умови та обмеження підлягають скасуванню у судовому порядку. В свою чергу, право замовника будівництва на виконання підготовчих робіт, фактично набуто ним на підставі повідомлення про початок виконання підготовчих робіт від 17.06.2021, яке саме по собі не є дозвільним документом, маючи лише декларативний характер та подається замовником з метою отримання права на виконання підготовчих робіт, а тому підлягає припиненню в судовому порядку.
За приписами законодавства прокурор у визначених законом випадках наділений повноваження ми здійснювати представництво інтересів держави або конкретної особи шляхом звернення до суду з позовом, якщо таке представництво належним чином обґрунтоване.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Обґрунтовуючи підстави представництва, прокурор зокрема зазначив, що порушення містобудівного законодавства беззаперечно свідчить про порушення державних інтересів, та зважаючи на те, що повноваження щодо припинення права на виконання підготовчих робіт за законом належать саме органу виконавчої влади Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, а отже саме цей орган уповноважений здійснювати захист інтересів держави у виниклих спірних правовідносинах, у тому числі у судовому порядку. На підставі вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру», окружною прокуратурою листами на адресу Управління державного архітектурно- будівельного контролю Дніпровської міської ради повідомлялось про виявлені порушення вимог містобудівного законодавства щодо здійснення будівельних робіт на земельній ділянці з кадастровим номером: 1210100000:02:372:0113 у м. Дніпрі, що відведена для цієї мети, без документів, які надають право на виконання будівельних робіт. 
Однак, на теперішній час уповноваженим органом не вжито вичерпних та дієвих заходів на виконання своїх повноважень щодо скасування містобудівних умов та обмежень з будівництва житлового будинку по вул. Светлова, 34, вул. М. Грушевського, 49 у м. Дніпрі та припинення права на виконання підготовчих робіт на вказаному об`єкті будівництва, набутого на підставі повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, що підтверджується наданими до позовної заяви копіями документів. 
Таким чином, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, будучи виконавчим органом з питань державного архітектурно-будівельного контролю у місті Дніпрі та будучи обізнаним про вказані порушення, не вжив вичерпних та дієвих заходів щодо усунення вказаних порушень. Разом з тим, вважає, що невжиття заходів реагування можуть спричинити шкоду інтересам держави, що у свою чергу, перешкоджає розвитку інфраструктури та економіки міста. Зокрема, бездіяльність уповноваженого органу може призвести до безконтро льної та хаотичної забудови міста. Вважає, що зазначені вище обставини є безумовною підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом звернення до суду із позовною заявою відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
В обґрунтування підстав звернення до суду в інтересах держави прокурор зазначав про наявність випадку, за якого порушення відповідачем інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом функцій із захисту, усвідомленою пасивною поведінкою уповноваженого суб`єкта владних повноважень та є підставою для застосування представницьких повноважень прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» (далі постанова № 303) припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду на період воєнного стану, введено го Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєн- ного стану в Україні».
Так, введення відповідного мораторію на проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) не є тотожним бездіяльності або неналежному виконанню своїх повноважень відповідними органами.
Разом з тим, це не означає, що прокурор наділений цими повноваженнями на період воєнного стану і без проведення уповноваженим органом перевірки, за результатами якої встановлено відповідні порушення, одразу звертатись до суду із припиненням права на проведення підготовчих робіт.
При цьому, виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності реалізується через механізм здійснення державного архітектурно- будівельного нагляду, який здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду у порядку, встановленому КМУ шляхом проведення планових, позапланових, документальних і камеральних перевірок.
У свою чергу, лише у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за наслідками перевірок, у центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, виникає право на звернення до суду з позовом про скасування рішень, прийнятих об`єктами нагляду.
Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 31.01.2024  у справі № 380/13877/21.
Відтак, беручи до уваги надані до позовної заяви копії документів, представник Відповідача дійшов висновку про ненадання прокурором доказів, які б свідчили про невиконання або неналежне виконання Управлінням державного архітектурно- будівельного контролю Дніпровської міської ради, який є самостій ною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх фун кцій щодо архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Причому, прокурор не вказав, які саме дієві та вичерпні заходи Позивач не вчиняв, та які саме заходи мав вчиняти.
Верховний Суд уже вирішував питання наявності у прокурора права на звернення до суду з позовом, поданого в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України.
Покликання прокурора у позові на те, що, отримавши інформацію про наявність встановлених порушень містобудівного законодавства, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, не вжило заходів реагування з метою відновлення порушених інтересів держави, є безпідставним, оскільки самі собою такі обставини не створюють підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави в порядку пункту 6 частини 4 статті 41-1 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI.
Водночас, в разі, якщо прокурором встановлено невиконання або неналежне виконання службовими особами своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, невиконання вимог законів чи підзаконних актів (Закону № 3038-УІ, постанови КМУ від 13.03.2022 р. №303, тощо), такі особи підлягають притягненню до відповідальності у встановленому законом порядку.
Також просить врахувати правову позицію викладену Верховним Судом в постанові від 07.01.2025 у справі №160/8007/24.
Крім того посилається на порушення предметної юрисдикції.
Так, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, н, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в. спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Право відповідача на виконання підготовчих робіт з будівництва є майновим правом.
У цій справі спірні правовідносини пов`язані з правомірністю виконання відповідачем підготовчих будівельних робіт. Задоволення позову призведе до припинення цивільних правовідносин, які мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових інтересів відповідача, то припинення права Відповідача на виконання підготовчих будівельних робіт є способом захисту цивільних прав г та інтересів у відповідності до положень ст. 16 ЦК України .
Від позивача - Керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить  залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
В обґрунтування зазначено, зокрема, що уповноваженим органом містобудування, дозвіл на виконання будівельних робіт щодо об`єкта будівництва «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення та паркінгом за адресою: вул. Свєтлова, 34 - вул. Михайла Грушевського, 49, м. Дніпро» не надавався.
Натомість, на теперішній час на вказаній земельній ділянці ведеться нове будівництво. Згідно проектної документації, пропонована новобудова складається з двох об`єктів різної висотності: триповерхової та п`ятиповерхової будівлі (каскад) з максимальною висотністю новобудови 17,8 м, що не перевищує встановлену висотність для даної зони регулювання забудови третьої категорії.
В свою чергу, в документах, наданих замовником будівництва для отримання дозволу на виконання будівельних робіт зазначено висотність будівництва 15 поверхів, з них 12 надземних поверхів.
Також встановлено, що у порушення вимог ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» дозволи органами охорони культурної спадщини щодо проведення містобудівних, архітектурних чи ландшафтних перетворень, будівельних, земляних робіт за адресою: вул. Свєтлова, 34 - вул. Михайла Грушевського, 49 у м. Дніпрі, яку віднесено до історичного ареалу «Центральний», відповідачеві не надавались, проектна документація «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення та паркінгом за адресою: вул. Свєтлова, 34 - вул. Михайла Грушевського, 49, м. Дніпро» з уповноваженими органами охорони культурної спадщини не погоджувалась.
Право замовника будівництва на виконання підготовчих робіт, фактично набуто ним на підставі повідомлення про початок виконання підготовчих робіт від 17.06.2021, яке саме по собі не є дозвільний, документом, маючи лише декларативний характер та подається замовником з метою отримання права на виконання підготовчих робіт, а тому підлягає припиненню в судовому порядку.
Таким чином, незаконне проведення підготовчих робіт, які суперечать вимогам Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Закону України «Про охорону культурної спадщини», підриває гарантовані державою засади та авторитет самої держави, а неналежне виконання функцій органу державної влади із вказаного питання обумовлює необхідність звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі цього органу.
У виниклих правовідносинах, звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання, а саме: гарантування державою дотримання вимог діючого містобудівного законодавства всіма без виключення суб`єктами.
Щодо меж історичного ареалу міста Дніпра «Центральний» та зон регулювання забудови міста Дніпра, зазначає, що список історичних населених місць України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини затверджується Кабінетом Міністрів України.
На охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.
Історико-архітектурний план м. Дніпра затверджено рішенням Дніпровської міської ради №84/60 від 02.09.2020 «Про затвердження проекту внесення змін до генерального плану розвитку м. Дніпра».
Отже, в зонах охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, встановлено особливий режим регулювання забудови.
Міністерством культури, молоді та спорту України видано наказ від 03.02.2020 №478 Про затвердження меж та режимів використання історичних ареалів м. Дніпра, зокрема, визначено межі історичного ареалу Центральний.
Наведена вище інформація має публічний характер, є доступною для ознайомлення через публічні джерела.
Таким чином, межі історичного ареалу, що затверджені у встановленому порядку, є загальновідомими та не потребують додаткового доказування в судовому процесі їх правовий статус підтверджується нормативними актами, що мають загальнообов`язкову силу, та не підлягає сумніву.
Під час судового розгляду встановлено та не спростовано відповідачем ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД», що в порушення вимог ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (чинною на час початку виконання будівельних робіт) замовником будівництва ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» будь-які дозволи відповідних органів охорони культурної спадщини, у тому числі Міністерства культури та інформаційної політики України, щодо проведення містобудівних, архітектурних чи ландшафтних перетворень, будівельних, земляних робіт по вул. Свєтлова, 34 - вул. Михайла Грушевського, 49, м. Дніпро, у межах історичного ареалу «Центральний», не отримано, проектну документацію з уповноваженими органами охорони культурної спадщини не погоджено.
Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором та правильність визначеного позивача, зазначає, що реалізація прокурором права на подання позову в інтересах держави потребує обґрунтування, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
У цій справі керівник прокуратури в інтересах держави (Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради) звернувся до суду з позовом до ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» у зв`язку із незаконним проведенням останнім робіт з будівництва, які суперечать вимогам Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Закону України «Про охорону культурної спадщини», без наявності дозвільної та погоджувальної документації.
Обґрунтовуючи підстави звернення в інтересах держави з позовом до суду, прокурор в позовній заяві зазначив, що Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради тривалий час не вживає вичерпних та дієвих заходів на виконання своїх повноважень щодо припинення ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» права на виконання підготовчих робіт в історичному ареалі міста Дніпра, набутого на підставі повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, що підтверджується листами №10/1-147 від 04.09.2024 та №10/1-121 від 12.05.2025.
Будучи виконавчими органом з питань державного архітектурно-будівельного контролю у місті Дніпрі, на який покладено функції з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, та будучи обізнане про вказані порушення, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, не вжило вичерпних заходів щодо усунення вказаних порушень шляхом припинення проведення будівельних робіт на об`єкті будівництва.
Разом з тим, невжиття заходів реагування можуть спричинити шкоду інтересам держави, що у свою чергу, перешкоджає розвитку інфраструктури та економіки міста.
Зокрема, бездіяльність уповноваженого органу може призвести до безконтрольної та хаотичної забудови історичного ареалу міста.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи, потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов' язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 та постанові КАС ВС від 17.11.2022 у справі № 640/16767/21
За таких обставин, у даному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, який полягає у необхідності дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності у сфері містобудівної діяльності, та, як наслідок, реалізації державних гарантій щодо захисту інтересів держави у сфері охорони культурної спадщини.
Зазначені вище обставини є безумовною підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом звернення до суду із позовною заявою відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
З огляду на викладене, прокурор в повній мірі довів здійснення неналежним чином захисту інтересів держави у сфері містобудівної діяльності в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, що надавало йому право на звернення до суду в інтересах держави з цим позовом.
Щодо наявності предмету спору, зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
В свою чергу, не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо наявності цивільно- правового спору у виниклих правовідносинах.
Так само не заслуговує на увагу і прийнятий відповідачем наказ №56 від 04.08.2025, який, на думку відповідача, доводить відсутність спору.
Відповідно до відповіді, сформованої засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом окружної прокуратури про наявність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС вбачається, що ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі Електронний суд з 20.02.2024.
ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД», як учасник судового процесу, було обізнане про судовий розгляд справи, оскільки копія позовної заяви та інші процесуальні документи, в тому числі ухвала суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надсилались останньому до особистого кабінету в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС.
Враховуючи, що копія ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 про відкриття провадження у справі №160/15486/25 та призначення справи до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, направлена відповідачу в його зареєстрований Електронний кабінет, ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» достеменно було відомо про розгляд судової справи за позовом Центральної окружної прокуратури міста Дніпра.
Будь яких заперечень щодо заявлених позовних вимог відповідачем надано не було, натомість наказ ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» №56 від 04.08.2025 про завершення підготовчих робіт на об`єкті будівництва, який відповідач долучив до апеляційної скарги та просить врахувати як доказ відсутності спору, свідчить лише про зловживання процесуальним правом.
Зі змісту наказу ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» №56 від 04.08.2025 вбачається проведення підготовчих робіт у період з 01.07.2021 по 18.08.2021, тоді як сам наказ про завершення таких робіт винесений відповідачем лише 04.08.2025, тобто майже через чотири роки та після судового розгляду справи №160/15486/25. 
Натомість, механізм набуття права на виконання підготовчих та будівельних робіт визначає порядок виконання підготовчих та будівельних робіт, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466 (далі Порядок №466).
Документи, що надають право на виконання підготовчих робіт, діють до моменту отримання права на виконання будівельних робіт. Документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва (п. 6 Порядку №466).
Доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, як і його посилання на правові висновки Верховного Суду зроблені щодо інших правовідносин та в іншому судочинстві, не свідчать про незаконність оскаржуваного судового рішення.
Від третьої особи - Міністерство культури та стратегічних комунікацій України  надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
В обґрунтування зазначено, зокрема, що відповідно до преамбули Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
З огляду на положення законодавства, під час здійснення охорони культурної спадщини уповноважені органи державної влади повинні керуватися у своїй діяльності приписами Закону, зокрема, якщо предметом охоронних заходів є забезпечення збереження характерних властивостей об`єкта культурної спадщини.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 826/12524/18.
Предметом оскарження у цій справі є припинення права Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРО ЛЕНД» на виконання підготовчих робіт з будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення та паркінгом за адресою: вул. Свєтлова, 34 - вул. Михайла Грушевського, 49, м. Дніпро, набутого на підставі повідомлення про початок виконання підготовчих робіт від 17.06.2021 за реєстраційним номером ДП020210617121.
Об`єкт проектування за адресою: м. Дніпро, вулиця Свєтлова, 34 - вулиця Михайла Грушевського, 49 розташований в зоні регулювання забудови третьої категорії у межах історичного ареалу м. Дніпра, межі й режими якого визначено відповідно до науковопроєктної документації «Історико-архітектурний опорний план. Визначення меж, режимів використання, режимів регулювання забудови м. Дніпра» (далі - НПД м. Дніпра) і затверджено наказом МКМС від 03 лютого 2020 року № 478. В межах ділянки проектування згідно з НПД м. Дніпра знаходиться будинок за категорією цінності «рядова історична забудова» за адресою вул. Свєтлова, 34.
МКСК повідомило Відповідача про готовність повернутись до розгляду проектної документації після її доопрацювання згідно зауважень. Однак, на теперішній час на вказаній земельній ділянці ведеться нове будівництво.
Також, за результатами перевірки системи електронного документообігу МКСК встановлено, що станом на теперішній час, розпорядження та приписи МКСК щодо припинення проведення будь-яких будівельних робіт за вказаною адресою не видавалися.
Таким чином, здійснення будівельних робіт на території історичного ареалу міста за відсутності погодженої у встановленому порядку проектної документації та без відповідного дозволу центрального органу виконавчої влади, що формує та реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини є порушенням частини 4 статті 32 Закону.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.11.2024 у справі №440/4198/20.
ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» погоджувальні та дозвільні документи від відповідних органів охорони культурної спадщини та органу містобудування на проведення земляних та будівельних робіт в історичному ареалі «Центральний» у місті Дніпро, не отримано.
Апелянтом не надано жодного доказу того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення були порушені норми матеріального або процесуального права, у свою чергу суд першої інстанції при ухваленні рішення правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, також були враховані актуальні висновки Верховного Суду з викладеного питання.
ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» діяло всупереч вимогам чинного законодавства України про охорону культурної спадщини.
Таким чином, відсутність відповідного погодження МКСК проектної документації на вищевказаний об`єкт будівництва відповідно до вимог Закону, призведе до хаотичної забудови у межах історичного ареалу м. Дніпра та у зонах охорони пам`яток архітектури, завдасть суттєвої шкоди об`єктам культурної спадщини та призведе до спотворення неповторної архітектури міста.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
На підставі договору оренди землі від 18.05.2021, укладеного між Дніпровською міською радою та ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД», передано останньому у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,2616 га з кадастровим номером 1210100000:02:372:0113, розташовану по вул. Михайла Грушевського, 49 – вул. Свєтлова, 34 у м. Дніпрі по фактичному розміщенню будівлі гаража, будівель та споруд, і для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення та паркінгом.
Цільове використання земельної ділянки для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури. За умовами договору, використання земельної ділянки повинно відповідати регламенту використання історичних ареалів населених місць відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» (п. 18.14. Договору оренди землі).
Головним архітектурно-планувальним управлінням Дніпровської міської ради відповідачеві видано містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкту будівництва №15/29-114 від 05.07.2021 для «Нового будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення та паркінгом за адресою: вул. Свєтлова, 34 – вул. Михайла Грушевського, 49, м. Дніпро». Об`єкт проєктування за адресою: м. Дніпро, вул. Свєтлова, 34 – вул. Михайла Грушевського, 49, розташований у межах історичного ареалу м. Дніпра «Центральний», межі і режими якого затверджено наказом Міністерства культури, молоді та спорту України від 03.02.2020 №478 «Про затвердження меж та режимів використання історичних ареалів м. Дніпра» на території регулювання забудови з режимом регулювання забудови третьої категорії (регулювання забудови з можливими активними перетвореннями – території комплексної реконструкції).
Рішенням Дніпровської міської ради №616 від 28.06.2022 ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД», надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівлі гаража, будівель та споруд і для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення та паркінгом по вул. Михайла Грушевського, 49, вул. Свєтлова, 34. Вказаним рішенням зобов`язано ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» здійснювати проєктування та будівництво об`єкта із гранично допустимою вистою 20 м та поверховістю - 5 поверхів.
Відповідно до відомостей, які містяться в Реєстрі будівельної діяльності, виявлено зареєстроване Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради повідомлення про початок виконання підготовчих робіт від 17.06.2021 за реєстраційним номером ДП020210617121 щодо об`єкта будівництва «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення та паркінгом за адресою: вул. Свєтлова, 34 - вул. Михайла Грушевського, 49, м. Дніпро», замовник будівництва - ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» (код ЄДРПОУ 43672975), кадастровий номер 1210100000:02:372:0113 та зареєстроване Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради повернення без розгляду дозволу на виконання будівельних робіт від 22.06.2022 та реєстраційним номером ДП012220531357 щодо вказаного об`єкта будівництва.
Таким чином, уповноваженим органом містобудування, дозвіл на виконання будівельних робіт щодо об`єкта будівництва «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення та паркінгом за адресою: вул. Свєтлова, 34 - вул. Михайла Грушевського, 49, м. Дніпро» не надавався. Натомість, на теперішній час на вказаній земельній ділянці ведеться нове будівництво.
Згідно проектної документації, пропонована новобудова складається з двох об`єктів різної висотності: триповерхової та п`ятиповерхової будівлі (каскад) з максимальною висотністю новобудови 17,8 м, що не перевищує встановлену висотність для даної зони регулювання забудови третьої категорії.
У свою чергу, в документах, наданих замовником будівництва для отримання дозволу на виконання будівельних робіт зазначено висотність будівництва 15 поверхів, з них 12 надземних поверхів. Також встановлено, що у порушення вимог ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» дозволи органами охорони культурної спадщини щодо проведення містобудівних, архітектурних чи ландшафтних перетворень, будівельних, земляних робіт за адресою: вул. Свєтлова, 34 – вул. Михайла Грушевського, 49 у м. Дніпрі, яку віднесено до історичного ареалу «Центральний», відповідачеві не надавались, проєктна документація «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення та паркінгом за адресою: вул. Свєтлова, 34 – вул. Михайла Грушевського, 49, м. Дніпро» з уповноваженими органами охорони культурної спадщини не погоджувалась.
Згідно листа Міністерства культури та стратегічних комунікацій України №06/113/2850-25 від 13.03.2025, ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» тричі відмовлено у погодженні проєкту нового будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення та паркінгом, у зв`язку із неврахуванням у поданій документації стилістичних ознак рядової історичної і прилеглої забудови та недотриманням вимог щодо збереження (відтворення) архітектурно-художніх характеристик та умов об`ємно-просторового сприйняття історичної будівлі з боку головного фасаду майбутньої забудови.
Згідно з інформацією Управління культури, туризму, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації №249/0/161-25 від 31.01.2025, науково-проектна документація на проведення будівельних робіт за адресою: м. Дніпро, вул. Михайла Грушевського, 49 - вул. Свєтлова, 34, не погоджувалась.
Відповідно до статей 32, 44 Закону України «Про охорону культурної спадщини» 07.04.2023 Управлінням з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради за даним фактом складено акт №11/6-2 про вчинення порушення законодавства про охорону культурної спадщини.
На підставі вказаного акту відносно ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» винесено постанову №7/6 111 від 26.04.2023 року про застосування фінансових санкцій у розмірі 170000 грн. за порушення законодавства про охорону культурної спадщини, у зв`язку з відсутністю дозвільних документів на проведення робіт на земельній ділянці по вул. Михайла Грушевського, 49 - вул. Свєтлова, 34 у місті Дніпрі.
Крім того, за інформацією Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради №10/1-121 від 12.05.2025, у зв`язку із самочинним виконанням будівельних робіт без отримання дозволу на виконання будівельних робіт, посадовими особами управління здійснено позапланову перевірку на зазначеному об`єкті будівництва та складено акт, протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, а також припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт.
Також управлінням винесено постанову про накладення штрафу на ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.
Зокрема, проведеною перевіркою встановлено, на об`єкті будівництва «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення та паркінгом за адресою: вул. Свєтлова, 34 – вул. Михайла Грушевського, 49, м. Дніпро», що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Свєтлова, 34 – вул. Михайла Грушевського, 49, замовником, а саме ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД», самочинно виконуються будівельні роботи без отримання дозволу на виконання будівельних робіт на об`єкті, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми наслідками (СС2).
При цьому, уповноваженим органом в особі Управління державного архітектурно будівельного контролю Дніпровської міської ради, у відповідності до вимог чинного містобудівного законодавства, не вживаються дієві заходи щодо припинення у судовому порядку права ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» на виконання підготовчих робіт на вказаному об`єкті будівництва, адже саме на підставі судового рішення, що набрало законної сили, може бути припинено право замовника будівництва на виконання підготовчих робіт, що набуте ним на підставі поданого повідомлення про початок виконання таких робіт.
Отже, право замовника будівництва на виконання підготовчих робіт, фактично набуто ним на підставі повідомлення про початок виконання підготовчих робіт від 17.06.2021, яке саме по собі не є дозвільним документом, маючи лише декларативний характер та подається замовником з метою отримання права на виконання підготовчих робіт, а тому підлягає припиненню в судовому порядку, що і стало підставою для звернення прокуратури в судовому порядку із цим позовом.
Прокуратура в позові посилається на незаконне проведення підготовчих робіт, які суперечать вимогам Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Закону України «Про охорону культурної спадщини», підриває гарантовані державою засади та авторитет самої держави, а неналежне виконання функцій органу державної влади із вказаного питання обумовлює необхідність звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі цього органу.
У виниклих правовідносинах, звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання, а саме: гарантування державою дотримання вимог діючого містобудівного законодавства всіма без виключення суб`єктами.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Конституція України - це Основний Закон України, що закріплює головні засади організації держави та суспільства, утверджує конституційні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, конституційний (державний і суспільний) лад.
Згідно із статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З аналізу зазначеної норми Основного Закону України видно, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом». Застосування такого принципу забезпечує введення владних функцій у законні рамки і тим самим істотно обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки та створює відповідний запобіжник від можливих зловживань з боку держави та її органів, у тому числі щодо прав та обов`язків, визначених процесуальним законодавством.
Згідно із частиною 1 статті 131-1 Конституції України в  Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом (частина друга статті 131-1 Конституції України).
Тобто, з переліку функцій прокуратури вилучено низку не властивих (за європейськими стандартами) їй функцій, таких як: нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина; нагляд за додержанням законів із цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами (так званий «загальний нагляд»); нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних із обмеженням особистої свободи громадян.
Згідно із частиною першою статті 2 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, На прокуратуру покладаються такі функції: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України; 3) нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
Перелік зазначених функцій є вичерпним та не може тлумачитись розширено, оскільки в силу вимог частини третьої статті 2 Закону № 1697-VII на прокуратуру не можуть покладатися функції, не передбачені Конституцією України.
Розділом IV Закону № 1697-VII регламентовано повноваження прокурора з виконання покладених на нього функцій, статтею 23 якого унормовано представництво інтересів громадянина або держави в суді, згідно із частиною першою якої представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини 1 статті 23 Закону №1697-VII представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Частинами 3 та 4 статті 23 Закону №1697-VII визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю медіа, а також політичних партій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.
Представництво інтересів держави у суді у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави здійснюється прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, а у визначених законом випадках - прокурорами Офісу Генерального прокурора в порядку та на підставах, визначених  Цивільним процесуальним кодексом України.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.
У разі відсутності суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина або представництва інтересів держави у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право: 1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом; 2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.
Відповідно до частин 3 та 4 статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ  за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.
Згідно із частиною 5 статті 53 КАС України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
У рішенні від 05.06.2019 № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Так, з урахуванням усталеної судової практики Верховного Суду, а також положень законодавства, яке регламентує порядок та підстави здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді (стаття 131-1 Конституції України, стаття 23 Закону №1697-VII «Про прокуратуру», стаття 53 КАС України) таке представництво реалізуються в межах правил участі в судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Верховний суд у постанові від 21 грудня 2023 року у справі №400/4238/22 дійшов правового висновку про те, що аналіз положень частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (2) у разі відсутності такого органу. 
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 19 березня 2024 року справа №340/11/23 зазначив, зокрема:
« 64.Повертаючись до питання наявності у прокурора повноважень на представництво в суді інтересів держави, судова палата констатує, що аналіз положень частини третьої статті  23 Закону № 1697-VII дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:
(1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
(2) у разі відсутності такого органу.
65.  У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його  неналежно.
«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
66.  При цьому варто зауважити, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, зокрема, замінює відповідного суб`єкта владних повноважень в судовому провадженні у разі, якщо той всупереч закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити, причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.
67.  Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
68.  Такий висновок узгоджується з правовою позицією, що викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13.02.2019 у справі №826/13768/16 та від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
70.  Системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що стаття 53 КАС України вимагає вказувати в адміністративному позові, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.
114.  Судова палата наголошує на тому, що з огляду на мету адміністративне судочинство покликано, насамперед, захистити фізичних та юридичних осіб від порушень суб`єктів владних повноважень, а не одних органів влади від інших.
117. Водночас, за загальним правилом, визначеним у частині четвертій статті 46 КАС України, суб`єкт владних повноважень виступає відповідачем в адміністративній справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом, оскільки, як було зазначено вище, метою вирішення спору у сфері публічно-правових відносин є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
120. Зі змісту наведених законодавчих норм видно, що суб`єктом владних повноважень може бути подано позов лише у випадку спору між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спору, що виник з приводу укладення, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів, а також коли право звернення до суду надано такому суб`єкту законом.
121. При цьому спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом умовно можна поділити на ті, що прямо передбачені положеннями КАС України (частина п`ята статті 46) та прямо передбачені спеціальним законодавством, яким визначаються повноваження (компетенції) такого суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним управлінських функцій.
126.  До того ж, для звернення до адміністративного суду суб`єкт владних повноважень як позивач повинен відповідати основним умовам, а саме: такий суб`єкт має бути наділений повноваженнями для звернення до суду.
127.  Отже, можливість звернення суб`єкта владних повноважень до суду адміністративної юрисдикції має бути пов`язана з виконанням ним владних управлінських функцій у межах повноважень та за умови, що право на таке звернення прямо передбачене законом: 1) прямо передбачено КАС України (частина п`ята статті 46); 2) прямо передбачено спеціальним законом.
131.  Органи та особи, які визначені у статті 53 цього Кодексу і звертаються до адміністративного суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права й обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права закінчувати справу примиренням (частина перша статті 54 КАС України).»
Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, зокрема, замінює відповідного суб`єкта владних повноважень в судовому провадженні у разі, якщо той всупереч закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити, причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 19.07.2018  у справі № 822/1169/17, від 13.05.2021 у справі № 806/1001/17 та Великою Палатою Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 26.05.2020  у справі № 912/2385/18.
Прокурор обґрунтовував наявність підстав для звернення до суду про те, що у порушення вищезазначених вимог законодавства, відповідачем погоджувальні та дозвільні документи від відповідних органів охорони культурної спадщини та органу містобудування на проведення земляних та будівельних робіт в історичному ареалі «Центральний» у місті Дніпро, не отримано. Відтак, з огляду на порушення вимог містобудівного та пам`яткоохоронного законодавства, відсутність погоджувальних та дозвільних документів від відповідних органів охорони культурної спадщини та містобудування на проведення земляних та будівельних робіт в історичному ареалі «Центральний» у місті Дніпрі, та фактичне проведення будівельних робіт під видом підготовчих робіт, право ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» на виконання підготовчих робіт підлягає припиненню в судовому порядку.
Наявність правових підстав для з`явлення прокурором позову в цій справі як з огляду на належне підтвердження як впливу спірних правовідносин на публічний інтерес, так і в зв`язку з доведеністю невжиття належних заходів з цього приводу відповідними органами державної влади.
Здійснення будь-яких підготовчих та будівельних робіт у межах історичного ареалу без належних дозвільних та погоджувальних документів, неможливе.
Вирішуючи справи, пов`язані із захистом культурної спадщини України, Верховний Суд неодноразово наголошував, що культурна спадщина перебуває під охороною  закону, а держава забезпечує збереження об`єктів, що становлять культурну цінність, до яких  Закон України «Про охорону культурної спадщини»  відносить й території, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність, зокрема, історичні ареали населених місць.
За усталеною судовою практикою Верховного Суду збереження об`єктів культурної спадщини, їх охорона, яка полягає, у тому числі, у запобіганні їхньому руйнуванню або заподіянню шкоди, зокрема, у результаті здійснення несанкціонованої господарської діяльності, забезпеченні захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь, є одним із пріоритетних та головних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 19 вересня 2024 року справа №460/10903/22.
Велика палата Верховного суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 виклала правову позицію щодо обґрунтування прокурором підстав для представництва інтересів держави в суді, зокрема вказано, що прокурор звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому  ст.23 Закону України «Про прокуратуру», фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого  ст.23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган впродовж розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Оскільки органи, уповноважені державою на захист інтересів держави, не здійснюють надані їм повноваження, до цього часу до суду з відповідним позовом не звернулися, прокурор має право на звернення до суду із даним позовом в інтересах держави в особі вищезазначених органів.
Таким чином, звертаючись до суду із цим позовом, прокурор відповідно до вимог  ст.23 Закону України «Про прокуратуру»  та  ст.53 КАС України  обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 54 Конституції України, культурна спадщина охороняється законом, держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність.
Відповідно до  вимог  статті 5 Закону України «Про основи містобудування»  однією із основних вимог до містобудівної діяльності є охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює  Закон України від 08 червня 2000 року № 1805-III «Про охорону культурної спадщини»  (далі  Закон № 1805-ІІІ).
Зі змісту преамбули  Закону України «Про охорону культурної спадщини»  вбачається, що об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та місцевого самоврядування.
Згідно з визначеннями, які наведені у  статті 1 Закону № 1805-ІІІ:
охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини;
предмет охорони об`єкта культурної спадщини - характерна властивість об`єкта культурної спадщини, що становить його історико-культурну цінність, на підставі якої цей об`єкт визнається пам`яткою;
історичне населене місце - населене місце, яке зберегло повністю або частково історичний ареал і занесене до  Списку історичних населених місць України;
історичний ареал населеного місця - частина населеного місця, що зберегла об`єкти культурної спадщини і пов`язані з ними розпланування та форму забудови, які походять з попередніх періодів розвитку, типові для певних культур або періодів розвитку.
Відповідно до частини 1  статті 3 Закону № 1805-ІІІ  державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.
До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
Згідно частини 2  статті 6 Закону № 1805-ІІІ  до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини, серед іншого, належить: забезпечення виконання цього  Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, внесення змін до нього та про занесення відповідної території до Списку історичних населених місць України; забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; організація розроблення відповідних програм охорони культурної спадщини; надання висновків щодо відповідних програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках місцевого значення, історико-культурних заповідних територіях та в зонах їх охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм та проектів, реалізація яких може позначитися на стані об`єктів культурної спадщини; підготовка пропозицій та проектів розпоряджень щодо проведення робіт з консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту та пристосування об`єктів культурної спадщини, відповідного використання пам`яток та подання їх на розгляд відповідному органу виконавчої влади; ) виконання функції замовника, укладення з цією метою контрактів на виявлення, дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію, ремонт, пристосування об`єктів культурної спадщини та інші заходи щодо охорони культурної спадщини.
Відповідно до статті 6-1 Закону №1805-III дозволи, погодження і висновки, передбачені цим Законом, надаються органами охорони культурної спадщини безоплатно. Рішення про надання або про відмову в наданні дозволу, погодження чи висновку приймається органом охорони культурної спадщини протягом одного місяця з дня подання фізичною чи юридичною особою відповідних документів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Набуття суб`єктом господарювання права на провадження будь-яких дій щодо здійснення господарської діяльності на об`єктах культурної спадщини за декларативним принципом забороняється.
Відповідно до частини 4  статті 32 Закону № 1805-ІІІ  з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць вони заносяться до Списку історичних населених місць України.
Список історичних населених місць України за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, затверджується Кабінетом Міністрів України.
У кожному історичному населеному місці визначається один або більше історичний ареал.
Межі та режими використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідною науково-проектною документацією, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.
Відповідно до частини 5 статті 32 Закону №1805-III у межах історичних ареалів населених місць, визначених відповідно до абзацу першого цієї частини, встановлюються такі режими використання: забезпечується збереження характерних архітектурних прийомів/ елементів і типів, габаритів і матеріалу даху; забороняється прокладання нових залізничних чи трамвайних колій, автомагістралей, магістральних трубопроводів, улаштування нових повітряних ліній електропередачі, розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, стаціонарних конструкцій для розміщення зовнішньої реклами.
Забудова територій зон охорони, буферних зон, історичних ареалів населених місць здійснюється відповідно до визначених або встановлених цим Законом режимів використання.
Частиною 7 статті 32 Закону №1805-III передбачено, що на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.
Згідно з частиною 1  статті 17 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності»  (далі - Закон № 3038-VI) генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.
Частинами 4, 5  статті 17 Закону № 3038-VI  передбачено, що для населених пунктів, внесених до Списку історичних населених місць України, у межах визначених історичних ареалів у складі генерального плану населеного пункту визначаються режими регулювання забудови та розробляється історико-архітектурний опорний план, в якому зазначається інформація про об`єкти культурної спадщини та зони їх охорони.
Склад, зміст та порядок розроблення історико-архітектурного опорного плану населеного пункту визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації.
Відомості про зазначені в історико-архітектурному опорному плані: об`єкти всесвітньої спадщини, їх території та буферні зони; пам`ятки культурної спадщини, у тому числі археологічні, їх території та зони охорони; межі та правові режими використання історичних ареалів населених місць; історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території та їх зони охорони; охоронювані археологічні території вносяться до Державного земельного кадастру в порядку, встановленому відповідно до  Закону України «Про Державний земельний кадастр»  як обмеження у використанні земель у сфері забудови.
Відповідно до частини 7  статті 17 Закону № 3038-VI  виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації є замовниками, які організовують розроблення, внесення змін та подання генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної сільської, селищної, міської ради.
Відповідно до статті 16-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»  історико-архітектурні опорні плани історичних ареалів населених пунктів, внесених до Списку історичних населених місць України, включаються до складу комплексного плану як невід`ємні складові генеральних планів відповідних населених пунктів.
Підпунктом 6 пункту «а» частини 1  статті 31 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні»  (далі - Закон № 280/97-ВР) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації.
Серед делегованих повноважень згідно з пп.5 п. «б» вказаної статті  Закону №280/97-ВР  визначені повноваження виконавчого органу сільської, селищної, міської ради щодо організації охорони, реставрації та використання пам`яток історії і культури, архітектури та містобудування, палацово-паркових, паркових і садибних комплексів, природних заповідників.
У силу вимог пп.7 п. «а» ч.1  ст.32 Закону №280/97-ВР  серед власних (самоврядних) повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради також передбачені повноваження щодо створення умов для розвитку культури, сприяння відродженню осередків традиційної народної творчості, національно-культурних традицій населення, художніх промислів і ремесел.
Підпунктом 10 пункту «б» вказаної статті  Закону №280/97-ВР  до делегованих повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради у сфері освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, віднесено забезпечення охорони пам`яток історії та культури, збереження та використання культурного надбання.
Відповідно до  статті 32 Закону № 3038-VI,  Кабінет Міністрів України постановою від 13 березня 2002 року №318  затвердив Порядок визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць (далі - Порядок № 318).
Згідно з пунктами 1 - 7, 9, 10, 12, 14 Порядку № 318 історичні ареали визначаються тільки в населених місцях, що занесені до Списку історичних населених місць України, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Історичний ареал охоплює історично сформовану частину населеного місця, що зберегла старовинний вигляд, розпланування і характер забудови.
Режими використання історичних ареалів визначаються їх історико-культурним потенціалом (кількістю, видами, типами і категоріями об`єктів культурної спадщини, загальною містобудівною структурою, наявністю чи відсутністю заповідників, а також установленими зонами охорони пам`яток).
Відповідальними за визначення меж і режимів використання історичних ареалів є Мінкультури та уповноважені ним органи охорони культурної спадщини.
Межі історичних ареалів визначаються спеціальною науково-проектною документацією під час розроблення історико-архітектурних опорних планів цих населених місць.
Історичний ареал - це найбільш освоєна в минулому і добре збережена частина території населеного місця, що відрізняється традиційним характером середовища і значною кількістю об`єктів культурної спадщини від інших, менш освоєних або погано збережених частин населеного місця.
Межі історичних ареалів слід проводити вздовж розпланувальних і природних рубежів, що відокремлюють історичний ареал від решти міських територій, і визначати історико-архітектурним опорним планом населеного місця. Історико-архітектурні опорні плани розробляються на основі комплексних досліджень усієї території історичного населеного місця та його найближчого оточення.
Збереження  традиційного  характеру  середовища історичних ареалів,  охорона і раціональне  використання  розташованих  в  їх межах нерухомих  об`єктів  культурної  спадщини,  збереження  її містоформуючої  ролі є пріоритетним напрямом містобудівної діяльності в межах історичних ареалів.
У разі не затвердження історико-архітектурного опорного плану населеного місця, що внесене до Списку історичних населених місць України, проектна документація на нове будівництво, реконструкцію та капітальний ремонт (крім реконструкції та капітального ремонту квартир чи окремих приміщень, які здійснюються без зміни об`ємно-просторових характеристик) у межах історичного ареалу розробляється з урахуванням вимог історико-містобудівного обґрунтування, порядок розроблення якого визначається наказом Мінкультури та Мінрегіону.
Історичний ареал є спеціально виділеною у населеному місці територією історико-культурного значення із затвердженими межами, яка повинна фіксуватися в усіх землевпорядних і містобудівних документах та розглядатися як специфічний об`єкт містобудівного проектування.
У межах населеного місця може бути визначено один або кілька історичних ареалів.
Визначені науково-проектною документацією межі історичних ареалів погоджуються відповідним органом місцевого самоврядування та затверджуються Мінкультури.
В  охоронних зонах здійснюється реставрація та реабілітація пам`яток, забезпечується охорона традиційного характеру середовища,  усунення споруд і насаджень, які порушують традиційний  характер  середовища,  відтворення  втрачених  цінних об`єктів. Нове будівництво можливе тільки у виняткових випадках за проектами, погодженими в порядку, визначеному законодавством.
Зони охоронюваного ландшафту можуть використовуватися  для рекреації з мінімальним упорядженням і для традиційної діяльності, що не порушує ландшафт.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 внесено зміни до пунктів 8, 9 Порядку №318, з урахуванням яких з 01.01.2019 за умови відсутності історико-архітектурного опорного плану будь-яке нове будівництво, реконструкція та капітальний ремонт (крім реконструкції та капітального ремонту квартир чи окремих приміщень, які здійснюються без зміни об`ємно-просторових характеристик) в історичних населених місцях, у тому числі у тих, в яких визначені історичні ареали, є неможливим.
Історико-архітектурний план м. Дніпра затверджено рішенням Дніпровської міської ради №84/60 від 02.09.2020 «Про затвердження проекту внесення змін до генерального плану розвитку м. Дніпра».
Отже, в зонах охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, встановлено особливий режим регулювання забудови.
Міністерством культури, молоді та спорту України видано наказ від 03.02.2020 №478 Про затвердження меж та режимів використання історичних ареалів м. Дніпра,  зокрема, визначено межі історичного ареалу Центральний.
Згідно із статтею 5 Закону №1805-III, Положення про Міністерство культури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №495 від 03.09.2014, до повноважень Мінкульту, належить, серед іншого, видача розпорядження і приписів щодо охорони пам`яток національного значення, припинення робіт на таких пам`ятках, їх територіях та в зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, якщо зазначені роботи виконуються за відсутності затверджених або погоджених з відповідними органами охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених законом, дозволів або з відхиленням від них; здійснення відповідно до закону нагляду за виконанням робіт з дослідження, консервації, реабілітації, реставрації, ремонту, пристосування і музеєфікації пам`яток та інших робіт на пам`ятках, об`єктах археологічної спадщини і в зонах їх охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць.
Відповідно до пунктів 67, 68 Положення Мінкульт видає дозволи на: переміщення (перенесення в інше місце) пам`яток місцевого значення; проведення робіт на пам`ятках національного значення, їх територіях та в зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць; проведення археологічних розвідок, розкопок, інших земляних робіт у межах території, на якій розташовані архітектурні пам`ятки, та в зонах їх охорони, на охоронюваній археологічній території, в історичних ареалах населених місць, а також дослідження решток життєдіяльності людини, що містяться під земною поверхнею, під водою; відновлення земляних робіт, зупинених у зв`язку з виявленням знахідки археологічного або історичного характеру.
У межах повноважень, передбачених законом, погоджує: відчуження або передачу пам`яток національного значення їх власниками чи уповноваженими ними органами іншим особам у володіння, користування або управління; охоронні договори на пам`ятки національного значення; науково-проектну документацію на виконання робіт із консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту та пристосування пам`яток національного значення; програми та проекти містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках національного значення, їх територіях, в історико-культурних заповідниках, на історико-культурних заповідних територіях, у зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм і проектів, реалізація яких може позначитися на об`єктах культурної спадщини; розміщення реклами на пам`ятках національного значення, в межах зон охорони таких пам`яток, історичних ареалів населених місць.
Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства» ратифіковано Рамкову конвенцію Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства.
Згідно із статтею 5 Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства Сторони зобов`язуються, зокрема: підвищувати цінність культурної спадщини через її виявлення, вивчення, тлумачення, захист, збереження та представлення; сприяти захистові культурної спадщини як важливого фактору для спільних цілей сталого розвитку, культурного різноманіття й сучасної творчості; визнавати цінність культурної спадщини, яка знаходиться на територіях під їхньою юрисдикцією, незалежно від її походження; розробляти інтегровані стратегії для сприяння виконанню положень цієї Конвенції (пункти a), b), e), f), g) цієї статті Конвенції).
Культурна спадщина перебуває під охороною закону, а держава забезпечує збереження об`єктів, що становлять культурну цінність, до яких Закон України «Про охорону культурної спадщини» відносить й території, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність, зокрема, історичні ареали населених місць.
Збереження об`єктів культурної спадщини, їх охорона, яка полягає, у тому числі, у запобіганні їхньому руйнуванню або заподіянню шкоди, зокрема, у результаті здійснення несанкціонованої господарської діяльності, забезпеченні захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь є одним із пріоритетних та головних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
При цьому Україною взято міжнародне зобов`язання визнавати громадський інтерес до культурної спадщини відповідно до її значення для суспільства, сприяти захистові культурної спадщини як важливого фактору для спільних цілей сталого розвитку, культурного різноманіття й сучасної творчості, визнавати цінність культурної спадщини, яка знаходиться на її території як в цілому, так і у певних населених пунктах - історичних населених містах України.
З метою захисту традиційного характеру середовища населених місць України постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Списку історичних населених місць України» від 26.07.2001 року № 878 по Дніпропетровській області до списку історичних місць включено м. Дніпро (1778 рік).
Статтею 1 Закону №3038-VI передбачено, що замовник будівництва - фізична чи юридична особа, яка має у власності чи користуванні одну чи декілька земельних ділянок або у власності чи управлінні будівлю/споруду і має намір щодо виконання підготовчих та/ або будівельних робіт.
Відповідно до ст. 4 Закону №3038-VI об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури (крім трубопроводів внутрішньогосподарських меліоративних систем).
Згідно зі статтею 17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.
У разі якщо територія територіальної громади не обмежується територією одного населеного пункту, генеральні плани населених пунктів у межах такої громади розробляються у складі комплексного плану або включаються до нього як складові відповідно до статті 161 цього Закону.
Положення генеральних планів таких населених пунктів мають узгоджуватися з іншими положеннями комплексного плану.
Генеральні плани населених пунктів, включення до складу комплексного плану або необхідність розроблення яких не встановлена рішенням про затвердження комплексного плану, не розробляються. Планувальні рішення генеральних планів таких населених пунктів включаються до складу комплексного плану. Обсяг таких планувальних рішень затверджується Кабінетом Міністрів України.
Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення), яке складається і затверджується замовником за погодженням з розробником.
Обов`язковою складовою генерального плану населеного пункту є план зонування території цього населеного пункту.
Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Розробником генерального плану населеного пункту може бути суб`єкт господарювання, який має право здійснювати розроблення містобудівної документації відповідно до Закону України «Про архітектурну діяльність» та документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій».
Генеральні плани населених пунктів можуть поєднуватися з детальними планами всієї території населених пунктів або її частин.
Для населених пунктів, внесених до Списку історичних населених місць України, у межах визначених історичних ареалів у складі генерального плану населеного пункту визначаються режими регулювання забудови та розробляється історико-архітектурний опорний план, в якому зазначається інформація про об`єкти культурної спадщини та зони їх охорони.
Склад, зміст та порядок розроблення історико-архітектурного опорного плану населеного пункту визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації.
Відомості про зазначені в історико-архітектурному опорному плані: об`єкти всесвітньої спадщини, їх території та буферні зони; пам`ятки культурної спадщини, у тому числі археологічні, їх території та зони охорони; межі та правові режими використання історичних ареалів населених місць; історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території та їх зони охорони; охоронювані археологічні території вносяться до Державного земельного кадастру в порядку, встановленому відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» як обмеження у використанні земель у сфері забудови.
Згідно зі статтею 26 Закону №3038-VI суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Частиною 5 статті 26 Закону №3038-VI встановлено наступний порядок забудови території: отримання замовником або проектувальником вихідних даних (якими, в тому числі, є містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки); розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
Статтею 37 Закону №3038-VI передбачено, що право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля», підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.
Дозвіл на виконання будівельних робіт видається органами державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.
Для отримання дозволу подається заява, до якої додаються, серед іншого: копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію; копія розпорядчого документа щодо комплексної реконструкції кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду у разі здійснення комплексної реконструкції кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності (замість копії документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою); проектна документація на будівництво, розроблена та затверджена в установленому законодавством порядку.
Видача дозволу на виконання будівельних робіт здійснюється з використанням Реєстру будівельної діяльності.
Підставою для відмови у видачі дозволу на виконання будівельних робіт є: неподання документів, необхідних для прийняття рішення про видачу такого дозволу; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; виявлення недостовірних відомостей у поданих документах.
Відповідно до частини 6 статті 37 Закону №3038-VI та п. 31-2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» дозвіл на виконання будівельних робіт може бути анульовано органом державного архітектурно-будівельного контролю у разі: подання замовником заяви про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт; наявності відомостей про ліквідацію юридичної особи, яка є замовником; на підставі судового рішення, що набрало законної сили, про скасування містобудівних умов та обмежень та/або припинення права на виконання будівельних робіт.
Відомості про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт з підстав, визначених пунктами 1 та 2 частини 6 статті 37 Закону, включаються до Реєстру будівельної діяльності автоматично з присвоєнням реєстраційного номера в цьому реєстрі та оприлюднюються на порталі електронної системи.
Дозвіл на виконання будівельних робіт вважається анульованим з дати внесення відомостей про анулювання такого дозволу до Реєстру будівельної діяльності.
Статтею 7 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 №687-XIV (далі - Закон № 687-XIV) передбачено, що проект об`єкта архітектури розробляється під керівництвом або з обов`язковою участю головного архітектора проекту та/або головного інженера проекту, які мають відповідний кваліфікаційний сертифікат.
Проект об`єкта архітектури завіряється підписом і скріплюється особистою печаткою головного архітектора проекту та/або головного інженера проекту, які мають кваліфікаційний сертифікат.
Відповідно до статті 14 Закону № 687-XIV головний архітектор міста, району погоджує містобудівне та архітектурне проектне рішення об`єктів, розташованих в історичній частині міста, історичних ареалах, на магістралях та площах загальноміського значення.
Статтею 20 Закону № 687-XIV передбачено, що для професійного обговорення проектних рішень у сфері містобудування центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, уповноважені органи містобудування та архітектури можуть утворювати архітектурно-містобудівні ради як дорадчі органи, що діють на громадських засадах.
Архітектурно-містобудівні ради надають рекомендації з питань планування, забудови та іншого використання територій у межах історичних ареалів населених місць і зон охорони пам`яток архітектури та містобудування з урахуванням рішень консультативних рад з питань охорони культурної спадщини.
Архітектурно-містобудівна рада розглядає проекти будівництва об`єктів за зверненням замовників таких проектів.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає таке.
Таким чином, у зонах охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, встановлено особливий режим регулювання забудови. Зокрема, у таких зонах забороняється проведення будівельних робіт без попереднього отримання дозволу в органах охорони культурної спадщини.
З огляду на Положення статті 32 Закону №1805-III у сукупності з положеннями Порядку №318, відповідно до вимог пункту 17 частини 2 статті 5 Закону України 1805-III будівельні та будь-які інші роботи в межах історичного ареалу населеного пункту не можуть здійснюватися без отримання дозволу від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.
Здійснення будівельних робіт на території історичного ареалу міста за відсутності погодженої у встановленому порядку проектної документації та без відповідного дозволу центрального органу виконавчої влади, що формує та реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини є порушенням частини 4 статті 32 Закону №1805-III.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.11.2024 у справі №440/4198/20.
У таких спеціальних зонах проекти будівництва та будівельні роботи погоджуються в органах охорони культурної спадщини: Міністерстві культури та інформаційної політики України як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини та Управлінні культури, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації, як органу у сфері охорони культурної спадщини місцевого рівня.
Так, здійснення будь-яких підготовчих та будівельних робіт у межах історичного ареалу без належних дозвільних та погоджувальних документів, неможливе.
З листа Міністерства культури та стратегічних комунікацій України №06/113/2850-25 від 13.03.2025, встановлено, що ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» звернулось до МКСК зі зверненням №AW01:6591-6259-3001-5868, скерованим через ЄДЕССБ щодо розгляду проєктної документації на об`єкт: «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення та паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 », яка розроблена ФОП ОСОБА_1 (Головний архітектор проекту Гезенцвей Ігор Юхимович (АА 002113).
Листом МКСК №11/35/205-23 від 05.05.2023 відмовлено ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» у погодженні вказаного вище проєкту у зв`язку із відсутністю у поданій документації матеріалів обстеження рядової історичної будівлі, архітектурних обмірів, паспорт опорядження фасаду не враховує стилістичні ознаки рядової історичної і прилеглої забудови.
У подальшому, ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» повторно звернулось до МКСК зі зверненням №AW01:6481-2995-6505-3016 щодо розгляду проєктної документації на вищевказаний об`єкт будівництва та листом МКСК №11/35/504 - 23 від 22.09.2023 ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» повторно відмовлено у погодженні проєкту нового будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення та паркінгом з наведених вище підстав.
ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» втрете звернулось до МКСК із заявою №AW01:7946 1096-1927-5214 на погодження проєктної документації та листом МКСК №11/15/844 24 від 02.04.2024 в черговий раз отримало відмову у погодженні проєктної документації на вказаний вище об`єкт нового будівництва через недотримання у подані документації вимог щодо збереження (відтворення) архітектурно-художніх характеристик та умов об`ємно-просторового сприйняття історичної будівлі з боку головного фасаду.
Згідно з інформацією Управління культури, туризму, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації №249/0/161-25 від 31.01.2025 науково-проектна документація на проведення будівельних робіт за адресою: м. Дніпро, вул. Михайла Грушевського, 49 – вул. Свєтлова, 34, не погоджувалась.
Отже, фактично уповноважені органи охорони культурної спадщини не надавали дозвіл на проведення будівельних робіт та не погоджували науково-проектну документацію щодо вказаного об`єкта будівництва, має місце невідповідність проектної документації вимогам закону.
Відповідно до статей 32, 44 Закону України «Про охорону культурної спадщини» 07.04.2023 Управлінням з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради за даним фактом складено акт №11/6-2 про вчинення з боку ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» порушення законодавства про охорону культурної спадщини.
На підставі вказаного акту відносно ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» винесено постанову №7/6 111 від 26.04.2023 про застосування фінансових санкцій у розмірі 170 000 грн за порушення законодавства про охорону культурної спадщини, у зв`язку з відсутністю дозвільних документів на проведення робіт на земельній ділянці по вул. Михайла Грушевського, 49 – вул. Свєтлова, 34 у місті Дніпрі.
Як вбачається з інформації, що міститься в реєстрі будівельної діяльності, відповідачем ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» для отримання дозвільного документа на виконання будівельних робіт подано заяву №12/60 від 22.06.2022 про видачу дозволу на виконання будівельних робіт, та яка у подальшому на підставі заяви замовника будівництва за №12/60 від 17.06.2022 залишено без розгляду Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, що також узгоджується з інформацією, наведеною у листі Державної інспекції архітектури та містобудування України №5131/10/13-24 від 22.08.2024.
У подальшому, з боку ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» не вчинялось дій, направлених на отримання дозволу на виконання будівельних робіт на земельній ділянці із кадастровим номером 1210100000:02:372:0113, розташованої по вул. Михайла Грушевського, 49 - вул. Свєтлова, 34 у м. Дніпрі щодо об`єкта будівництва «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення та паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 ».
Як вбачається з протоколу огляду місця події від 27.12.2024, проведеного в рамках кримінального провадження №42024042030000120 від 22.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 275 КК України, за участю судового експерта Бихно Марини Володимирівни, об`єкт будівництва на земельній ділянці за адресою: м. Дніпро, вул. М. Грушевського – вул. Свєтлова, огороджений по периметру огорожею з метало-профілю. Будь-який інформативний стенд щодо об`єкту будівництва відсутній. Споруда представляє собою підземні приміщення виконані з монолітного залізобетону. Перший поверх висотою2,9 м, другий – 2,6 м, третій – 2,6 м. Споруда знаходиться в недобудованому стані, про що свідчать випуски арматури із залізобетонних конструкцій, наявна опалубка.
З викладеного вбачається, що фактично на земельній ділянці із кадастровим номером 1210100000:02:372:0113 здійснюються будівельні роботи.
З листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради №10/1-121 від 12.05.2025 встановлено, що на підставі колективного звернення мешканців будинку АДРЕСА_2 від 16.09.2024 та наказу Управління №10п від 08.11.2024, посадовими особами управління здійснено позапланову перевірку на об`єкті будівництва «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення та паркінгом за адресою: вул. Свєтлова, 34 – вул. Михайла Грушевського, 49, м. Дніпро», що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Василя Вишиваного (колишня назва вул. Свєтлова), 34 – вул. Михайла Грушевського, 49, щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил стосовно замовника - Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРО ЛЕНД» (код ЄДРПОУ 43672975), підрядника – Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ВЕРЛАС» (код ЄДРПОУ 39065683), в ході якої встановлено, що на вказаному об`єкті будівництва замовником, а саме ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД», самочинно виконуються будівельні роботи без отримання дозволу на виконання будівельних робіт на об`єкті, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми наслідками (СС2).
За наслідками проведеної позапланової перевірки 22.11.2024 уповноваженими особами Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради винесено припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт з вимогою зупинити з 22.11.2024 будь-які будівельні роботи на об`єкті будівництва «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення та паркінгом за адресою: вул. Свєтлова, 34 – вул. Михайла Грушевського, 49, м. Дніпро», що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Свєтлова, 34 – вул. Михайла Грушевського, 49, до отримання дозвільних документів на виконання будівельних робіт.
Постановою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради №9-10/09122024 від 09.12.2024 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, за наслідками розгляду акту, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт від 22.11.2024 №0000000010, протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 22.11.2024, припису про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 22.11.2024, визнано ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 1 п. 3 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 1 120 360 (один мільйон сто двадцять тисяч триста шістдесят) грн 00 коп.
При цьому, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, як уповноважений орган контролю у сфері містобудування, будучи обізнане про наявне та триваюче порушення містобудівного законодавства з боку замовника будівництва ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» не вчиняє дієвих заходів щодо припинення у судовому порядку права відповідача на виконання підготовчих робіт, набутого на підставі поданого повідомлення, що в свою чергу зумовлює наявний визначений Конституцією України виключний випадок, який обґрунтовує представництво прокурором інтересів держави у цій справі, оскільки відповідний компетентний орган бездіє протягом тривалого часу.
Отже, беручи до уваги, що роботи з будівництва «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення та паркінгом за адресою: вул. Свєтлова, 34 - вул. Михайла Грушевського, 49, м. Дніпро, здійснюються в межах історичного ареалу «Центральний» у м. Дніпрі, обов`язковим є отримання дозволу від Міністерства культури та стратегічних комунікацій України на проведення містобудівних, архітектурних чи ландшафтних перетворень, будівельних, земляних робіт, погодження науково-проектної документації від Управління культури, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації та дозволу Управління Державного архітектурно будівельного контролю Дніпровської міської ради на виконання будівельних робіт щодо вищевказаного об`єкта будівництва.
Таким чином, відповідачем погоджувальні та дозвільні документи від відповідних органів охорони культурної спадщини та органу містобудування на проведення земляних та будівельних робіт в історичному ареалі «Центральний» у місті Дніпро, не отримано.
З огляду на порушення вимог містобудівного та пам`яткоохоронного законодавства, відсутність погоджувальних та дозвільних документів від відповідних органів охорони культурної спадщини та містобудування на проведення земляних та будівельних робіт в історичному ареалі «Центральний» у місті Дніпрі, та фактичне проведення будівельних робіт під видом підготовчих робіт, право ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» на виконання підготовчих робіт підлягає припиненню в судовому порядку
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро Ленд» залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      О.В. Головко