Справа № 373/3930/25
Провадження № 2-о/373/22/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2026 року м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Залеської А.О. 
за участі секретаря судових засідань Руденко О.М,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Циблівська сільська рада Бориспільського району Київської області.
про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем,

установив:
Зміст заявлених вимог та їх обґрунтування, позиція інших учасників справи.
ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою, в якій просив встановити факт свого постійного проживання разом із матір`ю ОСОБА_2 до дня її смерті - до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Заявлені вимоги умотивовані наступними обставинами.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати заявника ОСОБА_2 , яка на момент смерті була зареєстрована одна у власному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі на вищевказаний житловий будинок та присадибну земельну ділянку. Заявник являється єдиним спадкоємцем за законом першої черги, а також за заповітом, складеним матір`ю ще у 2009 р. вул. Батьки заявника розлучилися, а на старості літ зійшлися знову без реєстрації шлюбу. ОСОБА_1 одружився та став проживати своєю у батьківському будинку по АДРЕСА_2 . Останній рік життя мати заявника ОСОБА_2 хворіла та майже не ходила, а тому він взяв на себе всю турботу та опіку над матір`ю, готував їй їсти, купував ліки, займався веденням підсобного господарства, утримував материн будинок в належному стані, двір та город. Такі відносини були сімейними, оскільки заявник більшість свого вільного від роботи часу проводив з матір`ю, фактично проживав з нею. Визнання судом юридичного факту спільного проживання разом зі спадкодавцем є необхідним для заявника аби мати змогу переоформити спадкове майно на себе. ОСОБА_1 від спадщини не відмовлявся та одразу після спливу шести місяців від дня смерті матері звернувся до приватного нотаріуса по питанню оформлення спадщини, однак нотаріус не прийняла від нього заяви, вказавши, що він не був зареєстрованим разом з матір, а тому спочатку повинен був подати заяву для прийняття спадщини у визначений законом 6-місячний строк. Довідку сільської ради про те, що він фактично проживав разом з матір`ю нотаріус не взяла до уваги та порадила йому звернутись до суду про встановлення відповідного факту. Просив задовольнити його заяву, оскільки інших спадкоємців немає, спір про спадщину відсутній, він один фактично володіє спадковим (материним) майном, хазяйнує в її будинку та на городі. 
Заінтересована особа Циблівська сільська рада подала суду заяву-відзив про визнання вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, розгляд справи просила здійснювати без участі представника сільської ради.

Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Циблівської сільської ради, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьком є ОСОБА_3 , а матір`ю – ОСОБА_2 , про складено актовий запис про народження №33 від 15.05.1982.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 83 роки у с. Циблі Переяслав-Хмельницького району померла мати заявника  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що Переяславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального МРУМЮ (м. Київ) складено актовий запис № 1020 від 30.11.2022 та видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , від 30.11.2022.
Довідкою Циблівської сільської ради №379 від 24.11.2023 підтверджується, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Інших осіб за даною адресою не було зареєстровано.
Згідно відповіді №2163431 від 23.12.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований (з 01.09.1998) за адресою: АДРЕСА_2 .
Копія довідки Циблівської сільської ради №288//02-28 від 27.10.2025 свідчить про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 проживав без реєстрації разом з матір`ю ОСОБА_2 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
При житті, 19.03.2009 ОСОБА_2 склала заповіт, яким все своє майно на випадок смерті заповіла ОСОБА_1 , 1982 р.н. Вказаний заповіт посвідчений секретарем Циблівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №8.
Після смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина у виді домоволодіння, 1969 року побудови, яке заходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконкомом Циблівської сільської ради та витягом з Державного реєстру про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта: 27437693 від 02.06.2009, реєстратор права КП КОР «Переяслав-Хмельницьке БТІ»
Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 01.11.2024 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 спадкова справа не заводилась.
13.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Воробей Оксани Михайлівни Бориспільського районного нотаріального округу Київської області по питанню прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_2 . Проте, нотаріус відмовив у прийняття заяви від спадкоємця та у відкритті спадкової справи по тій причині, що встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини минув. Вказані обставини підтверджуються листом нотаріуса за № 123-01-16 від 13.06.2023.
Свідок ОСОБА_4 суду показав, що знав батьків ОСОБА_1 , які жили по сусідству з ним за два будинки, по АДРЕСА_1 . Сам ОСОБА_1 проживав у тому ж селі приблизно за 800 м. від батьків. Проте останній рік перед смертю матері ОСОБА_2 заявник весь час був з нею за місцем її проживання. Складалось таке враження, що він там також оселився, оскільки свідок часто бачив там і дружина і дітей заявника. ОСОБА_1 хазяйнував в домоволодінні матері як господар, разом дружиною вони садили город, прибирали подвір`я, порались по господарству. Бачив як ОСОБА_1 лагодив фундамент, паркан.
Свідок ОСОБА_5 суду повідомив, що він проживає в с. Циблі та є сусідом по межі з садибою матері заявника - ОСОБА_2 . Останній рік життя цієї жінки він часто бував у неї вдома, оскільки працював фельдшером у Циблівській амбулаторії ЗПСМ і відвідував стареньку як по виклику, так і на особисте прохання ОСОБА_1 , який опікувався матір`ю, часто телефонував йому, просив прийти до матері, коли та скаржилась на здоров`я. ОСОБА_2 була дуже слаба, мала проблеми із серцем страждала на гіпертонію та майже не пересувалась. Її сина ОСОБА_1 він сприймав як члена сім`ї покійної, оскільки той турбувався про стан здоров`я матері, вів спільне господарство, утримував двір та город. У них були індики, кури, качки. Приблизно за пів року до смерті матері він бачив ОСОБА_1 за місцем проживання матері майже щодня.
Подані заявником докази, пояснення заявника та показання свідків не суперечать одне одному та визнаються судом достовірними, належними та допустимими, які в своїй сукупності є достатніми для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Правове регулювання відповідних правовідносин.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, що викладені в Постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Згідно з п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
За правилами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. 1218 ЦК).
Згідно з ч. 2 ст. 1220 та ч.1 ст. 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Діти спадкодавця є спадкоємцями за законом першої черги (ст. 1261 ЦК України). 
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).
За правилами ч.2, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням.
За загальним правилом, яке випливає зі змісту ч.1 ст. 1269 та ч.1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Водночас, ч.3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України). 
За змістом пункту 3.20. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, рішенням суду тощо).
Мотиви, з який виходив суд, та висновки суду з урахуванням судової практики.
Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19 звернув увагу, що частина 3 статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними одне від одного.
Постійне проживання зі спадкодавцем є способом прийняття спадщини згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України. Таке прийняття спадщини може бути прийняте нотаріусом за відсутності спору та за умови документального підтвердження зареєстрованого місця проживання спадкоємця, яке збігається із зареєстрованим місцем проживання спадкодавця. Разом з тим, відсутність зареєстрованого місця проживання у спадкоємця та/або у спадкодавця або реєстрація їх за різними адресами не може позбавляти прав на спадкування ту особу – спадкоємця, який постійно проживав зі спадкодавцем до дня смерті останнього, що було обумовлено їх кровною спорідненістю та/або відносинами притаманними сім`ї. Такий спадкоємець міг не подати заяву про прийняття спадщини, добросовісно вважаючи себе таким, що прийняв її як член сім`ї спадкодавця.
У постанові від 10.01.2019 в справі № 484/747/17 Верховний Суд дійшов однозначного висновку про те, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця (позивач) за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. 
Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Таке ж визначення поняття місця проживання наведено в абз. 5 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382 - IV.
Зі змісту ч. 1 ст. 29 ЦК України, ст. 2 та ст. 3 Закону № 1382 – IV слідує висновок, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації особою прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється судом як встановлення факту, що має юридичне значення. 
Така правова позиція викладена у Постановах Пленуму Верховного Суду України від 21.02.2018 у справі №317/2329/15-ц та від 28.02.2018 у справі №633/344/16-ц., від 25.05.2022 у справі № 542/1648/19).
Судова практика складається таким чином, що постійне місце проживання зі спадкоємцем треба розуміти як проживання з ним однією сім`єю, ознаки якої наведено у ст. 3 СК України, де визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У цій справі причиною звернення позивача до суду є відсутність документального підтвердження прийняття спадщини заявником ОСОБА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його матері ОСОБА_2 , оскільки реєстрація місця проживання сина і матері не збігається. Встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 до дня смерті останньої не породжує спору про право цивільне, оскільки немає інших претендентів на спадкове майно. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_2 , яка до дня своєї смерті проживала з ним у власному будинку по АДРЕСА_1 . Крім цього ОСОБА_2 залишила посмертний заповіт, яким все своє майно вона заповіла сну ОСОБА_1 . Заявник від спадщини не відмовлявся, навпаки одразу після спливу шести місяців від дня відкриття спадщини звернувся до нотаріуса по питанню оформлення на себе спадкового майна.
Факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 до дня її смерті не викликає у суду жодного сумніву, підтверджується як письмовими доказами, так і показаннями свідків-односельців. 
Приймаючи до уваги встановлені у суді обставини, а також відсутність спору про право цивільне (щодо спадщини) суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки факт проживання спадкоємця (заявника) із спадкодавицею (матір`ю) до дня її смерті не викликає у суду сумнівів. Від цього факту залежить право ОСОБА_1 на спадкове майно, що залишилось після смерті матері ОСОБА_2 , а отже відповідний факт має юридичне значення. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 13, 87-89, 90, 263-265, 293, 315 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) проживав разом з матір`ю ОСОБА_2 до дня її смерті (на час відкриття спадщини) – до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано жодним з учасників справи.

Суддя       А.О. Залеська