ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2025 року м.Дніпро Справа № 904/2088/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач) 
суддів: Мороза В.Ф., Дарміна М.О.,
при секретарі судового засідання: Кишкань М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гофрокомбінат "Торгтехніка"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Ярошенко В.І.) від 07.07.2025р. у справі № 904/2088/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гофрокомбінат "Торгтехніка", м. Вінниця 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роменський завод кондитерських виробів", м. Дніпро 
про стягнення сум основного боргу, пені, річних та інфляційних втрат, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гофрокомбінат "Торгтехніка" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роменський завод кондитерських виробів" про стягнення заборгованості за Договором на виготовлення та поставку продукції № 20230224-38 від 24.02.2023 у розмірі 1 281 380, 82 грн, з яких: основний борг у розмірі 922 753, 49 грн, пеня у розмірі 74 879, 99 грн, 3% річних у розмірі 7 589, 94 грн, інфляційні втрати у розмірі 29 661, 09 грн та відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 249 496, 31 грн
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2025р. у справі № 904/2088/25: 
- закрито провадження у справі № 904/2088/25 в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 190 000 грн.;
- позов задоволено частково;
- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Роменський завод кондитерських виробів" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гофрокомбінат "Торгтехніка" основну заборгованість у розмірі 732 753, 49 грн, пеню у розмірі 74 879, 99 грн, 3 % річних у розмірі 7 589, 94 грн, інфляційні втрати у розмірі 29 661,09 грн, 10 % за користування чужими грошовими коштами у розмірі 25 299, 77 та витрати по сплаті судового збору у розмірі 15 902, 76 грн.;
- у задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. 
Рішення обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору на виготовлення та поставку продукції № 20230224-38 від 24.02.2023 в частині своєчасної оплати за поставлений товар, наявності заборгованості у заявленій сумі. В частині вимог провадження у справі закрито у зв`язку з його оплатою під час розгляду справи. Пеня стягнута у відповідності до умов договору, а 3% річних та інфляційні втрати згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вимоги про стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами задоволено частково у зв`язку з їх перерахунком судом, оскільки розрахунок не відповідав умовам договору.
Не погодившись з вказаним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Гофрокомбінат "Торгтехніка", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2025р. у справі № 904/2088/25 в частині стягнення з відповідача відсотків за користування чужими грошовими коштами в розмірі 10% від суми несплаченого грошового зобов`язання за кожен місяць прострочення та прийняти в цій частині нове рішення - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю товариства "Роменський завод кондитерських виробів" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гофрокомбінат "Торгтехніка" відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі – 246 496 грн. 31 коп.
Апеляційна скарга мотивована тими обставинами, що за умовами договору міра відповідальності за порушення строків оплати (грошового зобов`язання) у Замовника визначається як "відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 10% від суми несплаченого грошового зобов`язання за кожен місяць прострочення", відповідно позивачем здійснювався розрахунок за кожний місяць прострочення, а не за рік.
Вказана міра відповідальності відповідача згідно п.7.1. Договору не є ст. 1048 ЦК України - позикою, ст. 1054 - кредитом, ч.5 ст.694 - товарним кредитом, тому суд не вірно дійшов висновку щодо часткового задоволення позову в частині розрахунку суми відповідальності за користування чужими грошовими коштами.
Крім того, судом не наведено, який саме розрахунок ним застосовано та яким методом він здійснювався.
Штрафні санкції позивачем розраховувались починаючи через місяць після отримання відповідачем товару по кожній протермінованій видатковій накладній окремо.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.09.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою її розгляд призначено в судове засідання на 23.12.2025р. о 14:30 год.
22.12.2025 від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції. 
Згідно ч. 2 ст. 197 ГПК України учасник справи, його представник подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. 
Відповідно до частини 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України).
Апеляційний суд вбачає підстави для залишення без розгляду вказаного клопотання, оскільки його подано з порушенням вставленого строку.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
Сторони не забезпечили явку своїх представників у судове засідання. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що апеляційним судом не визнавалася явка учасників справи в судове засідання обов`язковою, а їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті у відсутності сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 24.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гофрокомбінат "Торгтехніка" (далі – позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Роменський завод кондитерських виробів" (далі – відповідач, замовник) укладено договір № 20230224-38 на виготовлення та поставку продукції.
Згідно з п.1.1 договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором. Постачальник зобов`язується виготовити на замовлення та поставити замовнику гофропродукцію (гофро-тару) з власного матеріалу, іменовану надалі "продукція" або "товар", а замовник зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити її. Постачальник відповідно до умов цього договору є виробником продукції та її продавцем, а замовник - відповідно її замовником та покупцем. 
Найменування, кількість, технічні характеристики продукції вказуються у замовленнях, технічній документації, специфікаціях, протоколах погодження, видаткових накладних, рахунках, що є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.2 договору). 
Вся виготовлена за цим Договором продукція підлягає поставці виключно замовнику (пункт 1.5 договору). 
Згідно з пунктом 2.1 договору, виконання робіт за цим договором здійснюється у відповідності до технологічного процесу виробництва постачальника і включає в себе розробку технічної документації, виробництво та поставку продукції.
Відповідно до п. 5.1 договору, ціни на продукцію, що поставляється та цим договором, є вільними відпускними і вказуються у додатках до договору, що є його невід`ємною частиною (специфікаціях, протоколах погодження, видаткових накладних).
Пунктом 5.2 визначено, що сума договору визначається сторонами як сума вартостей всіх партій одиниць товару, що постачається за цим договором протягом усього строку його дії.
Оплата товару здійснюється на умовах комерційного кредиту з відтермінуванням платежу на строк 30 календарних днів з дати поставки. Датою поставки (передачі) товару постачальника у власність покупця є дата зазначена у видатковій накладній на відпуск товару (кожної окремої партії товару) або дата підписання видаткової накладної та інших супровідних документів уповноваженим представником покупця (накладна ТТН) згідно базисних умов поставки, визначених цим договором (п. 5.4 договору). 
Згідно з пунктом 6.1 договору, базовою умовою поставки товару за цим договором є СРТ (фрахт перевезення до): Сумська область, м. Ромни, вул. Гоголя 15-а у відповідності до вимог. Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" (в редакції 2010 року). Строк поставки 14 робочих днів з дати погодження заявки.
Отримання товару за кількістю здійснюється безпосередньо в момент передачі товару відповідно кількості, зазначеній у видатковій накладній (пункт 6.4 договору). 
Пунктом 10.1 договору, цей договір вступає в силу з дати його підписання та скріплення печатками уповноваженими представниками обох сторін і діє до 31.12.2023. Закінчення строку дії договору не припиняє зобов`язальних відносин сторін, яке мале місце під час його дії і не звільняє сторони від відповідальності за невиконання прийнятих на себе зобов`язань за ним договором. Якщо жодна зі сторін за 30 календарних днів до закінчення дії договору не повідомить про свій намір його розірвання, строк дії останнього буде автоматично пролонговано на наступний календарний рік на тих самих умовах, які були передбачені ним договором. Кількість подовжень строку дії цього договору не обмежена.
На виконання умов договору, позивачем поставлено товар на загальну суму 988 092, 33 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними: № 6090 від 02.11.2024 на суму 134 640, 72 грн; № 6197 від 08.11.2024 на суму 108 238, 85 грн; № 6536 від 23.11.2024 на суму 51 126, 10 грн; № 6654 від 28.11.2024 на суму 291 994, 42 грн; № 217 від 11.01.2025р. на суму 323 196, 58; № 953 від 13.02.2025 на суму 78 845, 66 грн.
Однак, відповідачем належним чином не виконані зобов`язання щодо своєчасної оплати поставленого товару та здійснено часткову оплату поставленого товару у зв`язку з чим заборгованість відповідач на час звернення з позовом до суду складала 922 753, 49 грн, що не заперечується відповідачем. 
Наявність заборгованості у розмірі 922 753, 49 грн, а також нараховані за порушення строків оплати пеня у розмірі 74 879, 99 грн, 3% річних у розмірі 7 589, 94 грн, інфляційні втрати у розмірі 29 661, 09 грн та відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 249 496, 31 грн стали підставою для звернення з позовом до суду.
Після відкриття провадження у справі, відповідач здійснив часткову оплату заборгованості в розмірі 190 000 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: № 6403 від 27.05.2025 на суму 40 000 грн, № 6421 від 29.05.2025 на суму 70 000 грн та №6445 від 02.06.2025 на суму 60 000 грн, № 6452 від 03.06.2025 на суму 20 000 грн, що в силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, є підставою для закриття провадження у справі в зазначеній частині вимог. 
Причиною звернення з апеляційною скаргою стала незгода позивача з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції в частині розміру стягнутих 10 відсотків за користування чужими грошовими коштами. 
В іншій частині зазначене судове рішення не оскаржується, а тому згідно з частиною першою статті 269 Господарського процесуального кодексу України в апеляційному порядку не переглядається.
За змістом пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч. 1,2 ст. 712 ЦК України).
Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч. 3 ст. 692 ЦК України).
За положеннями ч. 1 ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.
Згідно ч. 5 ст. 694 ЦК України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до п. 5.4 договору, оплата товару здійснюється на умовах комерційного кредиту з відтермінуванням платежу на строк 30 календарних днів з дати поставки. Датою поставки (передачі) товару постачальника у власність покупця є дата зазначена у видатковій накладній на відпуск товару (кожної окремої партії товару) або дата підписання видаткової накладної та інших супровідних документів уповноваженим представником покупця (накладна ТТН) згідно базисних умов поставки, визначених цим договором.
Пунктом 7.1 договору визначено, що за порушення строків оплати (грошового зобов`язання) замовник за вимогою постачальника зобов`язаний сплатити останньому відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 10 % від суми несплаченого грошового зобов`язання за кожен місяць прострочення.
Позивач розрахував та просить стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами за загальний період з 02.11.2024 по 15.04.2025 (по кожній видатковій накладній окремо) в загальному розмірі 246 496, 26 грн.
Судом першої інстанції здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку відсотків за користування чужими грошовими коштами (10 % від суми несплаченого грошового зобов`язання за кожен місяць прострочення) та зазначено, що позивачем при здійсненні розрахунку не враховано п. 5.4 договору (оплата товару здійснюється на умовах комерційного кредиту з відтермінуванням платежу на строк 30 календарних днів з дати поставки), тому ним здійснено перерахунок та визначено, що 10 % річних від суми несплаченого грошового зобов`язання за кожний місяць прострочення складає 25 299,77 грн.
Апеляційний суд не погоджується з таким розрахунком суду першої інстанції.
Виходячи із свободи визначення умов договору відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони мають право викласти умови договору, зокрема і щодо способу обчислення процентів за користування грошовими коштами (за один день чи за календарний рік), на власний розсуд у спосіб, який є найбільш зрозумілим та прийнятним саме для них.
Положення, закріплені у статті 536, частині третій статті 694 Цивільного кодексу України, є диспозитивними, а тому не можуть обмежувати сторін у визначенні способу проведення розрахунку процентів залежно від їх волевиявлення (за один день, місяць чи за календарний рік), оскільки будь-який з таких способів розрахунку, враховуючи сталу та загальновідому кількість днів у календарному році, дозволяє визначити шляхом простої арифметичної дії розмір процентів за один рік (чи навпаки за один день), за наявності такої потреби при тлумаченні змісту правочину.
Вказане відповідає позиції постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 910/14180/18, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.01.2025 у справі № 916/901/24.
За викладеного, апеляційний суд перевіривши здійснений позивачем розрахунок відсотків за користування чужими грошовими коштами в розмірі 10 % від суми несплаченого грошового зобов`язання за кожен місяць прострочення, приходить до висновку, що його здійснено у відповідності до умов п. 7.1. договору.
Однак, в частині розрахунку таких відсотків у сумі 6 935, 18 грн. по видатковій накладній № 6090 від 02.11.2024 на залишок боргу 69 351, 88 грн. за період з 02.11.2024 по 03.12.2024 апеляційний суд не погоджується з правомірністю їх нарахування, оскільки прострочення оплати за вказаною накладною розпочалося з 03.12.2024 згідно п. 5.4 договору. Відповідно вказана сума 6 935, 18 грн. не підлягає стягненню.
Також суд не погоджується з нарахуванням таких відсотків у сумі 10 823, 88 грн. по видатковій накладній № 6197 від 08.11.2024 на суму боргу 108 238, 85 грн. за період з 13.03.2025 по 14.03.2025, оскільки вказаний період не складає місяць прострочення. Відповідно вказана сума 10 823, 88 грн. також не підлягає стягненню.
В решті здійснений позивачем розрахунок (а.с. 25, т. 1) є правомірним та розраховані до стягнення 10 % за користування чужими грошовими коштами підлягають задоволенню у сумі 228 737, 20 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У зв`язку з викладеним, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду слід змінити в частині розміру стягнутих 10 % за користування чужими грошовими коштами, здійснити новий пропорційний розподіл судового збору за подання позову; в решті рішення підлягає залишенню без змін.
Згідно ст. 129 ГПК України та виходячи з результатів розгляду апеляційної скарги, сплачений за її подання судовий збір слід стягнути з відповідача на користь відповідача пропорційно до задоволених вимог за скаргою.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275 - 284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гофрокомбінат "Торгтехніка" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2025р. у справі № 904/2088/25 – задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2025р. у справі № 904/2088/25 змінити в частині розміру стягнутих 10 % за користування чужими грошовими коштами та розподілу судового збору.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Роменський завод кондитерських виробів" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гофрокомбінат "Торгтехніка" 10 % за користування чужими грошовими коштами у розмірі 228 737,20 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 18 954,33 грн.
В решті рішення – залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Роменський завод кондитерських виробів" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гофрокомбінат "Торгтехніка" судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 5 146,59 грн.
Видачу наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 12.01.2026 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко  

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя  М.О. Дармін