Єдиний унікальний номер судової справи 490/10970/23
Номер провадження 22-з/812/11/26
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України
(додаткова)

30 січня 2026 року      місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Коломієць В.В., Тищук Н.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи заяву представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Капінуса Андрія Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та заробітної плати,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, який в подальшому уточнила, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» (далі – ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1»), в якому просила:
поновити її на посаді лікаря загальної практики – сімейного лікаря в ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1»; 
стягнути з ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 09 жовтня 2023 року та до дня поновлення на роботі;
стягнути з ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за липень 2023 року в сумі 14 609 грн. 67 коп.
Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 12 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря загальної практики – сімейного лікаря в ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1».
Стягнуто з ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за липень 2023 року в сумі 14 609 грн. 67 коп.
Стягнуто з ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 607 540 грн. 25 коп.
Стягнуто з ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 41 500 грн.
Вирішено стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 607 540 грн. 25 коп. та заробітної плати в розмірі 14 609 грн. 67 коп. провести з вирахуванням встановлених податків та зборів.
Вирішено допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати за липень 2023 року та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один календарний місяць.
Стягнуто з ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» на користь держави судовий збір в розмірі 7 286 грн. 60 коп. 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 січня 2026 року апеляційну скаргу ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» задоволено частково.
Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 12 вересня 2025 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заробітної плати за липень 2023 року скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено.
Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 12 вересня 2025 року в частині стягнення з ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено, зменшено розмір стягнення з 607 540 грн. 25 коп. до 431 866 грн. 10 коп.
Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 12 вересня 2025 року в частині стягнення з ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» на користь держави судового бору змінено, зменшено розмір стягнення з 7 286 грн. 60 коп. до 5 529 грн. 86 коп.
Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 12 вересня 2025 року в частині стягнення з ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» на користь ОСОБА_1 судових витрат по сплаті витрат на професійну правничу допомогу змінено, зменшено розмір стягнення з 41 500 грн. до 29 498 грн. 20 коп.
В іншій частині рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 12 вересня 2025 року залишено без змін.
В тексті постанови апеляційного суду зазначено, що у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої дії її представник - адвокат Капінус А.А., зазначено, що позивачем будуть подані документи щодо розміру понесених витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн. у строки передбачені ч.8 ст.141 ЦПК України.
20 січня 2026 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Капінус А.А., подав до апеляційного суду клопотання про ухвалення додаткового рішення, в якому просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., які позивач понесла у зв`язку з апеляційним переглядом справи.
Дослідивши зміст заяви позивача, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Згідно з ч.3 ст.259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Відповідно до вимог ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати без повідомлення учасників справи.
Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
За правилами ч.1 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року за №5076-VI (далі – Закон України №5076-VI) договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За положеннями п.9 ч.1 ст.1 Закону України №5076-VI встановлено, що представництво – це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України №5076-VI).
Відповідно до положень ст.19 Закону України №5076-VI видами адвокатської діяльності, є: 
1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;
4) надання правничої допомоги свідку у кримінальному провадженні;
5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;
6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
8) надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань;
9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України №5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №9901/350/18 (провадження №11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження №12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі №908/299/18 (провадження №12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі №550/936/18 (провадження №14-26цс) та постанові від 08 червня 2022 року у справі №357/380/20 (провадження №14-20цс22).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою №58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
З матеріалів справи убачається, що представництво інтересів позивача ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції здійснював адвокат Капінус А.А. на підставі договору про надання правової допомоги від 09 жовтня 2023 року та доручення №3 про надання правової допомоги від 16 жовтня 2025 року, укладеними між ОСОБА_1 та адвокатом Капінусом А.А., а також ордеру серії ВЕ №1174645 (том 1 а.с.16, том 2 а.с.108,130 зворот).
У відзиві, поданому до апеляційної інстанції, представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Капінус А.А. навів попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000 грн.
Також до заяви про ухвалення додаткового судового рішення від 20 січня 2026 року, поданої представником позивача протягом п`яти днів після ухвалення постанови апеляційного суду, додано акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 09 жовтня 2023 року, який датований 20 січня 2026 року, відповідно до якого адвокатом надано клієнту послуги з правової допомоги в Миколаївському апеляційному суді під час розгляду апеляційної скарги ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 12 вересня 2025 року по справі №490/10970/23, зокрема: ознайомлення з апеляційною скаргою та формування правової позиції по захисту прав позивача; представництва інтересів позивача в суді (ознайомлення 20 жовтня 2025 року в Центральному районному суді міста Миколаєва з матеріалами справи №490/10970/23 та дослідження наявних в матеріалах справи доказів); підготовка відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1»; представництва інтересів позивача в Миколаївському апеляційному суді (участь у судовому засіданні 19 січня 2026 року в справі №490/10970/23). Загальна сума розміру вартості послуг складає 10 000 грн. (том 2 а.с.128 зворот).
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у п.5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18.
Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Вирішуючи чи є розмір витрат позивача на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, колегія суддів враховує, що під час апеляційного перегляду справи позиція позивача не змінювалася. При цьому, відзив на апеляційну скаргу фактично узгоджується зі змістом позовної заяви. Правова позиція позивача, викладена у позовній заяві, за винятком окремих доводів, вже була сформована до апеляційного розгляду справи.
При цьому, колегія суддів враховує, що постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 січня 2026 року апеляційну скаргу ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» було частково задоволено та відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» про стягнення заборгованості по заробітній платі за липень 2023 року та відповідно зменшено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Отже, дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення та додані до неї документи, колегія суддів вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 10 000 грн., не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні із виконаною роботою у суді апеляційної інстанції, отже їх розмір є необґрунтованим у зазначеній вище частині. 
Ураховуючи вищенаведене, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених нею витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв, обставин даної справи та її складності, колегія суддів дійшла висновку, що витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи у суді апеляційної інстанції, підлягають задоволенню частково в сумі 2 000 грн., які належить стягнути з відповідача ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» на користь позивача ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене, а також положення ст.270 ЦПК України, заява представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Капінуса А.А. про ухвалення додаткового судового рішення підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідача ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» на користь позивача ОСОБА_1 2 000 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу наданих під час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст.141,270 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Капінуса Андрія Анатолійовича про ухвалення додаткової постанови у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та заробітної плати – задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» (ЄДРПОУ 43561851) на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), 2 000 (дві тисячі) грн. на відшкодування судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий       Т.В. Серебрякова 

Судді:        В.В. Коломієць

Н.О. Тищук

Повний текст судового рішення
складено 30 січня 2026 року