ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року
м. Черкаси

Справа № 693/1626/24		
Провадження № 22-ц/821/70/26		
Категорія: 301030300 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Кукушкіної А.О.

учасники справи: 
позивач (відповідач за зустрічним позовом):  ОСОБА_1 
представник позивача : адвокат Головатюк Віталій Віталійович
відповідач (позивач за зустрічним позовом):  ОСОБА_2 
представник відповідача: адвокат Кушнеренко Ігор Вікторович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кушнеренка Ігоря Вікторовича на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Коцюбинської Ю.Д. в приміщенні Жашківського районного суду Черкаської області) у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину в майні подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя ,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

29 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину в майні подружжя. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22 листопада 2016 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис про одруження, зареєстрований Жашківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області за № 113.
Від спільного проживання у шлюбі позивач та відповідач мають неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Шлюб між сторонами не розірвано, але вони разом не проживають з 23 липня 2024 року.
За час спільного проживання та на спільні кошти сторони придбали квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2021 року, реєстровий номер 331.
Вартість придбаного майна станом на 28 листопада 2024 року становить 387 540,31 грн.
Жодних договорів про поділ майна, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності не укладалося.
З дня припинення шлюбних відносин сторони не можуть дійти згоди щодо поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду та з урахуванням заяви про зміну предмету позову просить визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільної сумісної власності майна подружжя право власності на частину квартири АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільної сумісної власності майна подружжя право власності на частину квартири АДРЕСА_2 .
30 грудня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя.
В обґрунтування зустрічного позову вказав, що за час шлюбу позивачем та відповідачем за спільні кошти придбано автомобіль Peugeot 3008, 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано 30.08.2023 року на ОСОБА_1 .
Вказаний транспортний засіб придбано під час перебування сторін у шлюбі. Метою придбання вказаного транспортного засобу було його використання в інтересах сім`ї, для його придбання були використані спільні кошти сторін. Позивач на протязі тривалого періоду часу має особисте селянське господарство, займається вирощуванням зернових та живності, від вказаної діяльності має певний дохід.
У свою чергу, відповідач працює вчителем та відповідно також отримує заробітну плату, сторони під час перебування у шлюбі вели спільне господарство.
Відповідно до рахунку-фактури від 25.08.2023 року вартість автомобіля складає 1306 000,00 грн. Факт сплати вказаної суми коштів підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки.
У зв`язку з вищевикладеним позивач за зустрічним позовом просить суд визнати автомобіль Peugeot 3008, 2023 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнати ОСОБА_2 власником автомобіля Peugeot 3008, 2023 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 . Стягнути судові витрати з відповідача ОСОБА_1 .
Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області 06.01.2025р. накладено арешт на автомобіль Peugeot 3008, 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано 30.08.2023р. на ОСОБА_1 , із забороною відчуження автомобіля.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2025 року первісний та зустрічний позови задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільної сумісної власності майна подружжя право власності на частини квартири АДРЕСА_2 .
Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільної сумісної власності майна подружжя право власності на частини квартири АДРЕСА_2 .
Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільної сумісної власності майна подружжя право власності на частину автомобіля Peugeot 3008, 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .
Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільної сумісної власності майна подружжя право власності на частину автомобіля Peugeot 3008, 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1937, 70 грн.
Повернуто ОСОБА_2 з державного бюджету України 50% від суми сплаченого судового збору зв розмірі 3567, 80 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 50 % судового збору у розмірі 3567, 80 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500,00 грн.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що оскільки спірне майно набуто сторонами у період шлюбу, тому позовні вимоги за первісним позовом та позовні вимоги за зустрічним позовом ґрунтуються на вимогах закону, та підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 була придбана під час перебування сторін у шлюбі та згідно заяви від 07.10.2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Кравчуком І.М., позивач за первісним позовом надала згоду своєму чоловікові - ОСОБА_2 на купівлю та укладення відповідного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , в якій ОСОБА_1 підтвердила, що гроші, які витрачаються чоловіком на придбання цієї нерухомості, є їхньою спільною сумісною власністю. Ця нерухомість також буде об`єктом їхньої спільної сумісної власності подружжя як така, що набута ними за час зареєстрованого шлюбу.
Здійснюючи розподіл судових витрат, суд першої інстанції виходив із урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 14 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд», представник ОСОБА_2 – адвокат Кушнеренко І.В., вважаючи рішення суду в частині поділу квартири незаконним, просив скасувати рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2025 року у вказаній частині та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 . Також просив відмовити в у стягненні витрат на правничу допомогу.
Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував покази свідків, які підтвердили той факт, що ОСОБА_2 мав можливість робити заощадження до вступу в шлюб з ОСОБА_1 , а оскільки спірна квартира була придбана саме за кошти, які належали ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, тому вона є його особистою приватної власністю та не підлягає поділу.
Також вважає, що суд не надав оцінки тій обставині, що ОСОБА_1 за час спільного проживання отримувала дохід, який складався лише із заробітної плати, і жодних обґрунтувань щодо джерела походження коштів на придбання спірного майна позивачкою за первісним позовом не надано.
Судом першої інстанції при вирішенні справи не надано оцінки та не враховано, що наявні підстави для відмови позивачу у стягненні судових витрат на правову допомогу у зв`язку з тим, що витрати на адвоката є необгрунтованими та не підтверджені належним чином, надану квитанцію про оплату послуг не можна вважати належним документом, який підтверджує факт оплати таких послуг, отже факт понесення витрат на правничу допомогу не підтверджено належним чином.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 04 листопада 2025 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Головатюк В.В., вважаючи рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2025 року обгрунтованим та законним, а доводи апеляційної скарги недоведеними, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з наявних матеріалів справи, сторони з 22 листопада 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5).
Від спільного шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).
Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28.11.2024 року, 07.10.2021 року зареєстровано речове право на квартиру, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 42,5 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 (а.с.7).
З довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 27.11.2024 року вбачається, що оціночна вартість об`єкта оцінки, а саме квартири, розташованої по АДРЕСА_1 складає 387 540, 31 грн (а.с.8-10).
Відповідно до рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 19.04.2016 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 - розірвано (а.с.28).
Згідно із копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . В графі мати зазначено ОСОБА_5 , в графі батько ОСОБА_2 (а.с.29).
ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому у графі мати зазначено ОСОБА_5 , а у графі батько - ОСОБА_2 (а.с.30).
ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 01 серпня 2015 року, актовий запис про шлюбу № 86, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 . Прізвище до державної реєстрації шлюбу ОСОБА_9 - ОСОБА_10 (а.с.31).
Відповідно до договору дарування будинку від 29.12.2020р., посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П., ОСОБА_2 передає безоплатно, а дочка гр. ОСОБА_7 , приймає у власність житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_3 та розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, наданій для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки: 7120981000:01:001:0101 (а.с.33).
Згідно із довідкою, виданою Безпечнівсько-Зеленорізьким старостинським округом виконавчого комітету Жашківської міської ради від 16.12.2024 гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , житель АДРЕСА_3 отримав земельну ділянку (пай) згідно державного акту серії ЯЕ № 614442 від 15.08.2007, площею 3,3633 га , кадастровий номер 7120981000:01:001:0369 та із того часу обробляє земельну ділянку одноосібно, на якій вирощує та реалізує зернові культури (а.с.34).
З довідки виданої Безпечнівсько-Зеленорізьким старостинським округом виконавчого комітету Жашківської міської ради від 17.12.2024 вбачається, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 житель АДРЕСА_3 , згідно запису:
-погосподарській книзі № 1 за 1996-2000р.р. особовий рахунок № НОМЕР_4 вирощував поголів`я тварин;
-погосподарській книзі № 1 за 2001-2005р.р. особовий рахунок № НОМЕР_5 вирощував поголів`я тварин;
-погосподарській книзі № 1 за 2006-2010р.р. особовий рахунок № НОМЕР_6 вирощував поголів`я тварин;
-погосподарській книзі № 1 за 2011-2015р.р. особовий рахунок № НОМЕР_7 вирощував поголів`я тварин;
- погосподарській книзі № 1 за 2016-2020р.р. особовий рахунок № НОМЕР_7 вирощував поголів`я тварин (а.с.35).
Згідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 , транспортний засіб Peugeot 3008, 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано 30.08.2023 р. на ОСОБА_1 (а.с.53).
Відповідно до рахунку – фактури № 218188-Y21096/2 від 25.08.2023 року покупець ОСОБА_1 перерахувала кошти в сумі 1 306 000,00 грн. за придбання автомобіля Peugeot 3008, 1.5 BHDI 130 AT8 GT 1 PP8ASYTMK1DBA0, номер кузова НОМЕР_2 .
Згідно до договору купівлі - продажу квартири від 07.10.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області, Дейнега І.М. зобов`язується передати майно у власність ОСОБА_2 , а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього обумовлену грошову суму. Квартира АДРЕСА_2 та має наступні характеристики: матеріал стін - цегла загальна площа 42,5 кв.м., житлова 29,5 кв.м (а.с.137-139).
Відповідно до заяви від 07.10.2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Кравчуком І.М., ОСОБА_1 , дає згоду своєму чоловікові - ОСОБА_2 на купівлю та укладення відповідного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Остання підтверджує, що гроші, які витрачаються чоловіком на придбання цієї нерухомості, є їхньою спільною сумісною власністю. Ця нерухомість також буде об`єктом їхньої спільної сумісної власності подружжя як така, що набута ними за час зареєстрованого шлюбу.
Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він являється кумом відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 . Він привозив доньку ОСОБА_2 , ОСОБА_12 з міста Умані з коштами для придбання квартири. До цієї поїздки йому не було відомо, що в ОСОБА_13 зберігалися кошти. Квартиру, яку придбав ОСОБА_2 він не бачив, та чи проживають в ній сторони, йому не відомо.
Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що вона являється донькою відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 . До неї в жовтні 2021 року зателефонував батько та попросив привезти кошти, оскільки після розірвання шлюбу з її матір`ю, батько залишив на зберігання у неї власні кошти у сумі 35 000 доларів США. Вона йому привезла 10 000 доларів США для купівлі квартири.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині первісного позову ОСОБА_1 про поділ квартири АДРЕСА_2 , а тому суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення саме в цій частині.
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вищезазначеним вимогам закону, виходячи із наступного.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Тлумачення пункту 3 частини першої статті 57 СК України свідчить, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно усталеної судової практики, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
Суд, задовольняючи позовну вимогу позивачки про поділ квартири АДРЕСА_2 , на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний об`єкт нерухомого майна набутий у власність сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти, а тому вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між ними у рівних частках.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом не надано оцінки та не враховано покази свідків, які стверджували про те, що ОСОБА_2 мав змогу заощадити певні кошти до вступу в шлюб з ОСОБА_1 , колегія суддів вважає недостатніми для того, щоб свідомо припускати належність придбаного майна на праві особистої приватної власності ОСОБА_2 .
Крім того, згідно заяви від 07.10.2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Кравчуком І.М., позивач за первісним позовом надала згоду своєму чоловікові - ОСОБА_2 на купівлю та укладення відповідного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Остання підтвердила, що гроші, які витрачаються чоловіком на придбання цієї нерухомості, є їхньою спільною сумісною власністю. Ця нерухомість також буде об`єктом їхньої спільної сумісної власності подружжя як така, що набута ними за час зареєстрованого шлюбу.
Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу по частині кожному з подружжя.
На переконання колегії суддів, ОСОБА_2 не спростовано презумпцію спільного майна подружжя щодо спірної квартири, а матеріали справи не дають підстав стверджувати про зворотнє.
Інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Кушнеренка І.В. не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, який розглянув позовні вимоги сторін саме в межах заявлених ними вимог та на підставі поданих доказів і прийшов до аргументованого висновку про наявність підстав для їх задоволення, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.
У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).
Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року).
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Статтею 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, представництво інтересів позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 в суді здійснювали адвокати Шквира С.В., Головатюк В.В. та Чугаєв В.Ю., що підтверджується ордерами від 21.01.2025 серія АІ № 1795957 (а.с.131), 20.01.2025 серія АІ № 1780744, договором про надання правничої допомоги від 28.11.2024 року (а.с.13), актом виконаних робіт № 85/2024 року (а.с.14), квитанцією до прибуткового касового ордеру № 85/2024 від 28.11.2024 року (а.с.12).
Із акту виконаних робіт № 85/2024 від 28.11.2024 року вбачається, що адвокатом Шквирою С.В. надані такі послуги: консультація 400,00 грн; вивчення законодавства та судової практики 1000,00 грн; оцінка 500,00 грн; складання проекту позовної заяви 1 800, 00 грн; друк заяви та формування справи 1800,00 грн. Загальна вартість робіт складає 5500 грн.
Надані стороною позивачки документи відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України є належними доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).
Матеріали справи не містять клопотання відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а лише у відзиві зазначено, що відсутні достатні підстави для задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.
Суд першої інстанції при визначенні суми понесених витрат на правничу допомогу вірно виходив із вимог, викладених у ст. 141 ЦПК України.
Суд першої інстанції, зважаючи на задоволення первісних позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та документально підтверджених належними доказами понесених витрат, дійшов вірного висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 500 грн.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження факту оплати таких послуг, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОПКГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. 
Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін. 

Керуючись ст. ст. 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кушнеренка Ігоря Вікторовича - залишити без задоволення.
Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2025 року у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину в майні подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя в оскаржуваній частині - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча        О.В. Карпенко

Судді         О.М Новіков

Л.І. Василенко

/ повний текст постанови суду виготовлений 09 січня 2026 року/