ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року	Львів	Справа № 380/6303/25 пров. № А/857/28759/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Гудима Л.Я.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Коморний О.І.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Львів
дата складання повного тексту рішення – 06 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:
31 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення № 262840024710 від 20.03.2025 «Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1» згідно п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язати зарахувати йому до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 періоди роботи з 01.07.1991 по 30.08.1991, з 12.07.1993 по 13.02.1996, з 01.08.2004 по 31.12.2004 та призначити йому з 03.10.2022 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та у відповідності до п. 14-6.2 Розділу XV Прикінцевих Положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що протягом тривалого часу працював на підземних роботах, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Вказує, що записи про ці періоди роботи, із зазначенням конкретних посад («учень гірника підземного», «дільничний гірничий нормувальник», «заступник директора з виробництва з повним робочим днем під землею»), які прямо передбачені Списком №1, містяться у його трудовій книжці, яка, відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є основним документом, що підтверджує трудовий стаж. Вважає рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії протиправним, оскільки воно ґрунтується на суто формальній підставі – відсутності уточнюючих довідок від підприємств. Наголошує, що отримання таких довідок є об`єктивно неможливим, оскільки відповідні підприємства (ДВАТ «Шахта Красноармійська-Західна №1», ШАХТА «КИРОВСКАЯ», ТОВ «ДОНПРОМБІЗНЕС») розташовані на тимчасово окупованій території України (м. Донецьк) та на території ведення активних бойових дій (м. Покровськ), що унеможливлює будь-яку комунікацію з цими підприємствами, а тим більше отримання від них офіційних документів. Зауважує, що при зарахуванні спірних періодів, його пільговий стаж буде достатнім для призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку до 51 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 262840024710 від 20.03.2025 р. «Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1» згідно п. «а» статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 періоди роботи з 01.07.1991 р. по 30.08.1991 р., з 12.07.1993 р. по 13.02.1996 р., з 01.08.2004 р. по 31.12.2004 р. та призначити ОСОБА_1 з 03.10.2022 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та у відповідності до п. 14-6.2 Розділу XV ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-IV.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що записи у трудовій книжці позивача щодо спірних періодів роботи є чіткими, повними і недвозначними. Відповідач не наводить жодного аргументу, який би ставив під сумнів достовірність цих записів, його відмова носить суто формальний характер. Зарахувавши спірні періоди (загалом 3 роки 2 місяці 2 дні) до вже визнаного відповідачем пільгового стажу (6 років 9 місяців 19 днів), суд першої інстанції встановив, що загальний пільговий стаж позивача за Списком № 1 становить 9 років 11 місяців 21 день. Оскільки позивач має понад 9 повних років пільгового стажу, він має право на зниження пенсійного віку на 9 років. Враховуючи загальний пенсійний вік 60 років, вік виходу на пенсію для позивача становить 51 рік. Цього віку Позивач досяг ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже, право на пенсію виникло у нього з 03.10.2022.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відповідно до Порядку застосування Списків № 1 і № 2, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 (далі – Порядок № 383), та Порядку підтвердження наявного трудового стажу, затвердженого постановою КМУ № 637 від 12.08.1993 (далі – Порядок № 637), для підтвердження пільгового стажу, окрім трудової книжки, є обов`язковим подання уточнюючої довідки підприємства. Зауважує, що у довідці має бути вказано характер виконуваної роботи, зайнятість протягом повного робочого дня, а також інформація про результати атестації робочих місць. Оскільки Позивачем такі документи не були надані вважає, що були відсутні правові підстави для зарахування спірних періодів до пільгового стажу. 
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 12.03.2025 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 262840024710 від 20.03.2025 позивачеві відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю пільгового стажу (зараховано 6 років 9 місяців 19 днів при необхідних 10 роках) та недосягненням відповідного пенсійного віку.
Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 містить, зокрема, такі записи:
Запис №1: Прийнятий учнем гірника підземного на ДВАТ «Шахта Красноармійська-Західна №1» з 01.07.1991 р.
Запис №2: Звільнений 30.08.1991 р.
Запис №5: Прийнятий дільничним гірничим нормувальником на ШАХТУ "КИРОВСКАЯ" п/о "Октябрьуголь" з 12.07.1993 р.
Запис №6: Звільнений 13.02.1996 р.
Запис №16: Прийнятий заступником директора з виробництва в ТОВ "ДОНПРОМБІЗНЕС" з 01.08.2004 р.
Запис №17: Звільнений 31.12.2004 р.
Підприємства, на яких Позивач працював у спірні періоди, розташовані у м. Донецьк та м. Покровськ Донецької області. Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, ці території віднесено до тимчасово окупованих територій та територій, на яких ведуться (велися) бойові дії.
Відповідач не заперечує автентичність записів у трудовій книжці, однак вважає їх недостатніми для підтвердження пільгового характеру роботи без надання уточнюючих довідок.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. Це право є непорушним і не може бути обмежене діями чи бездіяльністю органів державної влади.
Умови призначення пенсій на пільгових умовах визначаються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII).
Пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII встановлено право на пенсію за віком на пільгових умовах для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах.
Статтею 62 Закону № 1788-XII чітко і недвозначно визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Ця норма є імперативною і встановлює безумовний пріоритет трудової книжки як первинного доказу трудової діяльності особи.
Суд першої інстанції обгрунтовано вважав позицію відповідача щодо обов`язковості надання уточнюючих довідок помилковою та такою, що суперечить як ієрархії нормативно-правових актів, так і усталеній судовій практиці.
Відповідно до принципу верховенства права, Закон має вищу юридичну силу, ніж підзаконні нормативно-правові акти, такі як постанови Кабінету Міністрів України чи накази міністерств. Отже, положення Порядку № 637 та Порядку № 383 повинні застосовуватися лише у спосіб, що не суперечить нормам Закону № 1788-XII.
Встановлений статтею 62 Закону № 1788-XII пріоритет трудової книжки не може бути нівельований відомчим наказом чи постановою уряду. Вимога надавати додаткові документи може виникати лише у випадках, прямо передбачених законом, а саме – за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
У цій справі, записи у трудовій книжці позивача щодо спірних періодів роботи є чіткими, повними і недвозначними. Відповідач не навів жодного аргументу, який би ставив під сумнів достовірність цих записів, його відмова носить суто формальний характер.
Така позиція є сталою у практиці Верховного Суду. Зокрема, у постанові від 19.09.2023 у справі № 200/4099/22 Велика Палата Верховного Суду підтвердила, що пенсійний орган не вправі вимагати додаткові документи для підтвердження пільгового стажу, якщо записи в трудовій книжці є достатніми для відповідних висновків.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема, обґрунтовано (з урахуванням усіх обставин, що мають значення), добросовісно, розсудливо та пропорційно.
Вимога відповідача надати документи, які об`єктивно неможливо отримати через війну та окупацію, є створенням штучної, непереборної перешкоди для реалізації гарантованого Конституцією права.
Така позиція відповідача порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка захищає право на мирне володіння майном. Як зазначив Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у справі "Суханов та Ільченко проти України" (заяви № 68385/10 та 71378/10), надмірний формалізм з боку національних органів при вирішенні соціальних питань може становити порушення Конвенції.
Зарахувавши спірні періоди (загалом 3 роки 2 місяці 2 дні) до вже визнаного відповідачем пільгового стажу (6 років 9 місяців 19 днів), суд першої інстанції правильно встановив, що загальний пільговий стаж позивача за Списком № 1 становить 9 років 11 місяців 21 день.
Згідно з абзацом другим пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII, працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими умовами праці (тобто не менше 5 років для чоловіків), пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
Оскільки Позивач має понад 9 повних років пільгового стажу, він має право на зниження пенсійного віку на 9 років. Враховуючи загальний пенсійний вік 60 років, вік виходу на пенсію для позивача становить 51 рік. Цього віку позивач досяг 02.10.2022, а отже, право на пенсію виникло у нього з 03.10.2022.
Вимога позивача про призначення пенсії саме з цієї дати також відповідає пункту 14-6.2 Розділу XV Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивач зареєстрований на тимчасово окупованій території і звернувся за пенсією в період дії воєнного стану.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із винсовком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зобов`язанння Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 періоди роботи з 01.07.1991 по 30.08.1991, з 12.07.1993 по 13.02.1996, з 01.08.2004 по 31.12.2004 та призначити позивачу з 03.10.2022 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та у відповідності до п. 14-6.2 Розділу XV ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-IV.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року у справі № 380/6303/25 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	Л. Я. Гудим