ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2026 р.	м. Харків	Справа № 910/14113/25	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Трофімова І.В. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 23) 	
до 	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 	
про 	стягнення 67'983,63 грн 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

На адресу Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява від Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 67'983,63 грн заборгованості за Договором №ВП-28992-П про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 27.10.2023, в тому числі заборгованість за зобов`язанням 56'559,96 грн, втрати від інфляції в сумі 4340,37 грн, 3% річних у сумі 1396,95 грн та пеня в сумі 5686,35 грн. Витрати зі сплати судового збору позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 справу №910/14113/25 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 67'983,63 грн передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Харківської області.
09.12.2025 Господарський суд Харківської області отримав вказану справу.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2025 для розгляду справи визначено наступний склад суду: головуючий суддя - Трофімов І.В.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.12.2025 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги ціну позову та з урахуванням клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.12.2025, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.
Матеріали справи свідчать, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.
30.12.2025 відповідач надав до суду відзив на позов (вх. №30591), в якому визнає позов в частині несплати за два місяці спірного періоду (квітень-травень 2024 року), коли послуги позивача було отримано/спожито відповідачем та просить зменшити відповідні штрафні та компенсаційні нарахування з врахуванням приписів вказаних норм законодавства України та договору. В іншій частині позову відповідач просить відмовити, оскільки з 01.06.2024 вивезення сміття з кафе здійснювалось не позивачем, а ПП "Спецкомтехніка". 
16.01.2026 позивач надав до суду відповідь на відзив на позов (вх. №1331), в якій вказав, що відповідач за період з 01.11.2023 - 31.10.2025 не надав жодної письмової претензії щодо якості або обсягу послуг. Не зафіксував фактів неприїзду спецтранспорту шляхом складання відповідних актів-претензій (що передбачено Постановою КМУ №1070), приймав рахунки та акти, що свідчить про визнання ним обсягу наданих послуг у момент їх надання. 
За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд установив такі обставини.
27.10.2023 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (далі - Позивач, Виконавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Відповідач, Замовник) укладено договір №Вп-28992-П про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.1. Договору Виконавець зобов`язався надати Замовнику послуги з вивезення (збирання, зберігання, перевезення, утилізації та захоронення) твердих побутових відходів (далі за текстом - ТПВ), що утворюються на об`єкті Замовника (кафе), що знаходиться за фактичною адресою: м.Київ, вул. Руставелі, 8-а, а Замовник зобов`язується прийняти і своєчасно оплачувати послуги.
Пунктом 1.2. Договору встановлено, що кількість (обсяг) побутових відходів, що підлягає вивезенню за домовленістю сторін (по факту утворення ТПВ) 15,0 м3 в місяць.
Згідно з п. 2.1. Договору тариф на послуги, які передбачені п. 1.1. цього Договору та надаються КП "Київкомунсервіс", встановлено Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (київської міської державної адміністрації) від 18.03.2019 № 450 Про внесення змін до тарифів на послугу з вивезення твердих побутових відходів з урахуванням операцій поводження з побутовими відходами (збирання, перевезення, знешкодження, захоронення), що надає комунальне підприємство "Київкомунсервіс" як виконавець цих послуг.
Тариф на послуги за цим договором становить: 198,46 грн з ПДВ за 1 м3. В місяць - 2976,84 грн з ПДВ.
Пунктом 2.3. Договору передбачено, що оплата послуг за цим договором, у розмірі, що вказаний у п. 2.1. даного договору з урахуванням ПДВ, здійснюється Замовником протягом щомісячно до 20-го числа місяця наступного за місяцем надання послуг.
Відповідно до п. 3.9. Договору Замовник зобов`язується здійснювати 100% оплату послуг умовах, зазначених у п.2.3 та п.2.5. цього Договору.
15.05.2025 було припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1, що підтверджується відповідним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Позивач зазначає, що Відповідачу за період з 01.11.2023 по 31.10.2025 було надано послуги на загальну суму 71'444,16 грн, проте Відповідач лише частково оплатив надані послуги на суму 14'884,20 грн, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість у сумі 56'559,96 грн.
Позивач неодноразово направляв на адресу Відповідача претензії, які були залишені без відповіді.
Такі обставини, на думку Позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Стаття 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Так, договір, укладений між сторонами, за своєю правовою природою відноситься до договорів надання послуг.
Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Враховуючи визнання Відповідачем позову в частині стягнення основної заборгованості в сумі 5953,68 грн (квітень-травень 2024 року), суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог про стягнення вказаної суми боргу, в зв`язку із чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.
Щодо стягнення основної заборгованості в сумі 50'606,28 грн за період з 01.06.2024 по 31.10.2025, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Положеннями статей 901 та 903 Цивільного кодексу України також встановлено обов`язок замовника оплатити саме спожиті послуги виконавця.
За загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно надання послуг/виконання робіт, як зі сторони замовника, так і виконавця (підрядника), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані послуги (виконані роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою. Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.
Таким чином, під час розгляду спору між сторонами, який стосується виконання умов договорів щодо надання послуг/виконання робіт, до предмета доказування, серед іншого, входить не лише встановлення обставин щодо обсягу, якості та вартості послуг (робіт), що є предметом відповідного договору, строків їх надання (виконання) та порядку прийняття, а й аналіз у сукупності інших обставин та доказів, які можуть свідчити про реальне надання/ненадання послуг (виконання/ невиконання робіт). Встановленню підлягає також відповідність визначеної в договорі вартості послуг (робіт) фактично наданим послугам (виконаним роботам).
Таких висновків також дотрималася і об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.06.2023 у справі №914/2355/21.
Суд наголошує, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів (схожі висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18).
Як убачається з матеріалів справи, спірний договір укладався з метою вивезення твердих побутових відходів, які утворюються на об`єкті Замовника (кафе), що знаходиться за фактичною адресою: м.Київ, вул. Руставелі, 8-а.
Вказаний об`єкт (кафе) орендував Відповідач як суборендатор у ТОВ "Компанія "Консоль" (суборендодавець) за договором суборенди №22/23 від 01.04.2023.
Водночас з 01.06.2024 договір на вивезення сміття з кафе за адресою: м.Київ, вул. Руставелі, 8-а, було укладено між ФОП Тютюнник О.В. та ПП "Спецкомтехніка", що підтверджується відповідним договором, копія якого міститься в матеріалах справи. 
Надалі за цим же об`єктом господарської діяльності (кафе) договір на вивезення сміття також з ПП "Спецкомтехніка" було укладено ФОП Ясинським Е.Р.
Отже, починаючи з 01.06.2024 тверді побутові відходи, що утворювались на об`єкті (кафе) за адресою: м.Київ, вул. Руставелі, 8-а, вивозились не Позивачем, а ПП "Спецкомтехніка", що підтверджується відповідними актами надання послуг, копії яких містяться в матеріалах справи.
Щодо посилань Позивача на відправку актів надання послуг за допомогою системи M.E.Doc, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 2.5. Договору за результатами наданих послуг Виконавець направляє Замовнику для підписання акти наданих послуг в двох екземплярах та податкову накладну. Акт наданих послуг підписується щомісячно до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним. Після підписання Акту наданих послуг уповноваженими представниками Сторін усі суперечки щодо обсягу наданих послуг вважаються необгрунтованими. Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати підписання, вищезазначений повернути Акт наданих послуг Виконавцю. Якщо Замовник не повернув його протягом зазначеного терміну, Акт наданих послуг вважається підписаним та вважається, що Замовник не має жодних претензій до обсягів наданих Послуг.
Пунктом 2.5.1. Договору передбачено, що сторони можуть фіксувати факти здійснення господарських операцій за Договором шляхом ведення первинних документів в електронному вигляді у зв`язку з чим сторони визначають всі первинні бухгалтерські документи за договором в електронному вигляді, які були виконані, опрацьовані, відправлені, передані, отримані для зберігання, використання, знищення електронних документів, які виконуються із застосуванням перевірки цілісності з підтвердженням факту отримання таких документів в процесі здійснення господарської діяльності сторін через систему електронного документообігу M.E.Doc, поданих в електронному вигляді з використанням електронного цифрового підпису (надалі іменується ЕПЦ), як оригінал. Передача сторонам документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку та/або на електронних носіях здійснюється з дотриманням та у чіткій відповідності до вимог Податкового кодексу України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", Закону України "Про електронну комерцію", "Вимогам у сфері електронних довірчих послуг", затверджених постановою КМУ № 992 від 07.11.2018, "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку".
В пункті 2.9. Договору вказано, що сторони можуть фіксувати факти здійснення господарських операцій за Договором шляхом ведення первинних документів в електронному вигляді, які були виконані, опрацьовані, відправлені, передані, отримані для зберігання, використання, знищення електронних документів, які виконуються із застосуванням перевірки цілісності з підтвердженням факту отримання таких документів в процесі здійснення господарської діяльності сторін через систему електронного документообігу M.E.Doc, поданих в електронному вигляді з використанням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП), як оригінал.
Таким чином, умовами Договору передбачено, що сторони можуть передавати документи також через систему електронного документообігу M.E.Doc.
Водночас Позивач на підтвердження виставлення рахунків та актів надання послуг, які на його думку надані у спірний період, надав до суду роздруківки документів з назвою "Протокол руху документа/звіта та пов`язаних з ним повідомлень/квитанцій" про відправлення актів та рахунків протягом спірного періоду Відповідачу у вигляді посилання на хмарне сховище таких документів за адресою: http://sota-buh.com.ua/doc...
Суд зазначає, що веб-сервіс СОТА (http://sota-buh.com.ua) та програмне забезпечення M.E.Doc (http://medoc.ua) це зовсім різні програмні продукти. Наприклад, СОТА є хмарним сервісом та працює через браузер з будь-якого пристрою. Водночас M.E.Doc це програма, яка встановлюється на конкретний пк.
Отже, можливість відправки документів через веб-сервіс СОТА не була узгоджена сторонами Договору, а тому докази відправки спірних актів за допомогою вказаного сервісу не є належними доказами.
Суд також враховує, що веб-сервіс СОТА є платним, водночас Позивачем не надано доказів того, що Відповідач під час виникнення спірних правовідносин та відправки йому електронних документів був абонентом вказаного веб-сервісу.
Крім того, з наданих Позивач роздруківок електронних документів не можливо встановити їх підписання відповідною уповноваженою особою Позивача з використанням КЕП. 
Як убачається з матеріалів справи, сторони за Договором надали один одному свої повні реквізити. Відповідач надав: контактний номер телефону - НОМЕР_1 , адресу електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 (із зазначенням, що це адреса для укладання договору, надсилання рахунків та актів), адресу для листування: АДРЕСА_2 , а також адреси фактичного знаходження та юридичну адресу. 
Відповідач зазначає, що жодних електронних документів на вказану електронну адресу або документів в паперовому вигляді на вказану адресу для листування не отримував. Доказів зворотного Позивачем не надано.
При цьому з наданих Позивачем документів з назвою "Протокол руху документа/звіта та пов`язаних з ним повідомлень/квитанцій" вбачається, що Позивачем зазначено неправильну електронну пошту отримувача (Відповідача), а саме " ІНФОРМАЦІЯ_1 " замість " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". 
Враховуючи викладене, суд критично ставиться до тверджень Позивача про відправку Відповідачу актів надання послуг за допомогою системи M.E.Doc та відсутність жодних заперечень з боку останнього щодо наданих послуг.
Беручи до уваги наявність в матеріалах справи доказів того, що з 01.06.2024 тверді побутові відходи, які утворювались на об`єкті (кафе) за адресою: м.Київ, вул. Руставелі, 8-а, вивозились не Позивачем, а ПП "Спецкомтехніка", враховуючи відсутність доказів направлення спірних актів на поштову адресу (та/або електронну адресу) Відповідача, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення основної заборгованості в сумі в сумі 50'606,28 грн за період з 01.06.2024 по 31.10.2025. 

Щодо вимоги про стягнення пені в сумі 5686,35 грн суд зазначає таке.
Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Положеннями статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (стаття 230 Господарського кодексу України).
За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.
Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.
Згідно зі статтями 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України (який втратив чинність 28.08.2025) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
У пункті 5.2 Договору сторони погодили, що за прострочення строків оплати послуг Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.
Перевіривши наданий Позивачем розрахунок пені (яка нарахована на заборгованість в сумі 5953,68 грн (квітень-травень 2024 року)), суд вважає його таким, що не повністю відповідає приписам чинного законодавства та положенням Договору в силу допущених методологічних помилок при визначенні початкових і кінцевих дат періодів прострочення, а також тривалості періоду нарахування пені, що призвело до заявлення суми вказаної штрафної санкції у завищеному розмірі.
Так, згідно з частиною 2 статті 252 Цивільного кодексу України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно з частиною 5 статті 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Відповідно до частини 1 статті 255 Цивільного кодексу України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.
Крім того, суд зауважує, що у зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання (у даному випадку такі строки передбачені пунктом 2.3 Договору - розрахунки за надані послуги здійснюються Замовником щомісячно, до 20 (двадцятого) числа місяця, що є наступним за місяцем, в якому здійснено надання послуг), прострочення боржника починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане.
Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов`язань, що з нього виникають, штрафні санкції підлягають нарахуванню та обчисленню окремо стосовно кожного з таких строків.
Суд також звертає увагу на імперативні положення частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що прострочення Відповідачем оплати платежів протягом спірних місяців фактично виникало після 20 (двадцятого) числа місяця, що є саме наступним (а не поточним) за місяцем, в якому здійснено надання послуг, а нарахування пені за кожен такий місяць окремо повинно було здійснюватися протягом шести місяців з дати настання відповідного прострочення. Тобто прострочення за квітень 2024 року виникає з 21.05.2024, за травень 2024 року - з 21.06.2024.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.
Отже, розмір пені у правовідносинах між Позивачем та Відповідачем за Договором врегульований Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та не може перевищувати 0,01 відсотка від суми боргу за кожен день прострочення.
У ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.
Втім, формулювання у ч. 1 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" про те, що споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення, вказує на те, що такий розмір пені в будь-якому випадку не може перевищувати 0,01 відсотка від суми боргу за кожен день прострочення, тобто збільшення пені у спірних правовідносинах законом не допускається.
Враховуючи вищенаведене, обґрунтованою сумою пені, що підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача за період з 21.05.2024 (з 21.06.2024 для травня 2024 року) по 31.10.2025 (враховуючи обмеження строку нарахування в 6 місяців) є 109,84 грн.
Відповідач також вважає, що з врахуванням приписів п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України та визнання Відповідачем заборгованості за спожиті послуги у квітні - травні 2024 року, пеня за заборгованість за вказаний період не підлягає стягненню.
Тобто фактично Відповідачем заявлено про застосування наслідків пропуску позовної давності до вимоги про стягнення неустойки.
Суд зазначає, що з 04 вересня 2025 року в Україні відновлено перебіг строків позовної давності, які були зупинені через воєнний стан, згідно із законом №4434-IX.
Отже, строк, встановлений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, почав обчислюватися з 04 вересня 2025 року та станом на момент подачі позовної заяви (13.11.2025) ще не сплив.
За таких обставин, підстави для застосування наслідків пропуску позовної давності до вимоги про стягнення неустойки в даному випадку відсутні. 

Щодо вимог про стягнення втрат від інфляції в сумі 4340,37 грн та 3% річних у сумі 1396,95 грн суд зазначає таке.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.
У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.
Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.
Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).
Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.
Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.
З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).
Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.
Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).
Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.
Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню втрати від інфляції в сумі 984,10 грн (за період: червень 2024 року - жовтень 2025 року) та 3% річних у сумі 256,38 грн (за період: з 21.05.2024 (з 21.06.2024 для травня 2024 року) по 11.11.2025).

Щодо судового збору.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, витрати зі сплати судового збори покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Беручи до уваги викладене та керуючись статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 42, 46, 73, 74, 77, 79, 80, 86, 123, 126, 129, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд  

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 23; ідентифікаційний код: 33745659) суму основного боргу у розмірі 5953,68 грн, пеню в розмірі 109,84 грн, втрати від інфляції в сумі 984,10 грн, 3% річних у сумі 256,38 грн та судовий збір у розмірі 260,26 грн.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. 
Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:
Позивач: Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 23; ідентифікаційний код: 33745659).
Відповідач: Фізична особа ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ). 

Суддя		І.В. Трофімов