ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 120/10210/22
адміністративне провадження № К/990/29890/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Білак М.В., Соколова В.М.,
розглянув у порядку письмового провадження без виклику учасників у касаційній інстанції справу № 120/10210/22
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, старшого зміни прикордонних нарядів Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, порушеної
за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гудзевич Інна Андріївна,
на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року (головуючий суддя Маслоід О.С.)
та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2023 року (колегія суддів у складі головуючого судді Сторчака В.Ю., суддів: Полотнянка Ю.П., Граб Л.С.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування
1. У грудні 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ), в інтересах якої діяв адвокат Любивець Павло Васильович, звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (далі - відповідач 1), старшого зміни прикордонних нарядів Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України ОСОБА_2 (далі - відповідач 2), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила:
1.1. визнати протиправними дії відповідачів щодо відмови у здійсненні прикордонного контролю та допуску до міжнародного руху транспортного засобу позивачки марки Lexus модель RX330, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ; 
1.2. зобов`язати відповідачів утриматися від вчинення дій щодо відмови (заборони) у здійсненні прикордонного контролю та допуску до міжнародного руху належного позивачці означеного транспортного засобу.
2. На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебуває на постійному консульському обліку в Посольстві України у Республіці Молдова та проживає у Республіці Молдова, а 30.08.2021 прибула в Україну на належному їй автомобілі марки Lexus модель RX330, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 22.03.2011), та через запровадження воєнного стану у лютому 2022 року та незадовільний стан її здоров`я не змогла виїхати на належному їй автомобілі з України в Республіку Молдова.
2.1. Позивачка пояснила, що 27.08.2022, приблизно о 16.00 год прибула до міжнародного пункту пропуску «Могилів-Подільський» з метою перетину Державного кордону з Республікою Молдова разом зі своїм автомобілем, який через несправний стан був доставлений до зазначеного міжнародного пункту пропуску на причепі-лафеті, що буксирувався автоевакуатором. Однак посадовими особами відповідача позивачці відмовлено у здійсненні прикордонного контролю та допуску її транспортного засобу до участі у міжнародному русі, внаслідок чого вона вимушена була залишитися на території України, а 01.09.2022 сплив тимчасовий термін ввезення означеного транспортного засобу.
2.2. Згодом позивачка отримала на свої запити листи від Військової частини НОМЕР_1 Держприкордонслужби та Адміністрації Держприкордонслужби, за змістом яких її повідомлено про те, що Україна не визнає дійсними на своїй території посвідчення водія та реєстраційні номерні знаки на транспортному засобі, видані невизнаною «Придністровською Молдовською Республікою», а до участі в міжнародному русі не допускаються транспортні засоби з номерними реєстраційними знаками невизнаної «Придністровської Молдовської Республіки». Відповідно до ноти Посольства Республіки Молдова з 01.09.2022 до участі у міжнародному русі допускаються виключно транспортні засоби Придністровського регіону Республіки Молдова, які мають реєстраційні номерні знаки узгодженого зразка та стікер «MD» (нейтральні номери), разом з іншими транспортними засобами, зареєстрованими згідно із законодавством Республіки Молдова. 
2.3. Позивачка зазначила, що про вищевказані обмеження не знала, оскільки при перетині кордону на в`їзді в Україну таких питань не виникало а тому, вважаючи протиправною відмову відповідачів у здійсненні прикордонного контролю та допуску транспортного засобу до міжнародного руху, звернулась до суду із цим позовом.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
3. ОСОБА_1 перебуває на постійному консульському обліку в Посольстві України в Республіці Молдова та постійно проживає у Республіці Молдова.
4. У власності позивачки перебуває транспортний засіб - легковий автомобіль марки Lexus модель RX330, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію № НОМЕР_4 від 22.03.2011, видане ДАІ МВС Придністровської Молдавської Республіки.
5. Розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України № 233-4459/0/6-21-Вих від 02.03.2021 визначено, що відповідно до доручення Кабінету Міністрів України від 10.02.2021 № 3365/3/1-21 з 01.09.2021 до участі у міжнародному русі допускаються виключно ті транспортні засоби Придністровського регіону Республіки Молдова, які матимуть реєстраційні номерні знаки узгодженого зразка та стікер «MD» (нейтральні номери), разом з іншими транспортними засобами, зареєстрованими згідно із законодавством Республіки Молдова.
6. 27.08.2022 позивачка прибула до міжнародного пункту пропуску «Могилів-Подільський - Отач» з метою перетину Державного кордону України в напрямку виїзду до Республіки Молдова.
7. Позивачка не пройшла процедуру прикордонного контролю, оскільки, за її твердженням, їй усно відмовлено у здійсненні такого контролю та допуску її транспортного засобу до участі у міжнародному русі.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
8. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.04.2023, залишеному без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2023, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.
8.1. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що в разі недопуску транспортного засобу позивачки до міжнародного руху, відповідач згідно з приписами Закону України «Про прикордонний контроль» зобов`язаний оформити рішення про відмову в перетинанні державного кордону відповідним транспортним засобом. Водночас, оскільки позивачка не проходила передбачену законодавством процедуру здійснення прикордонного контролю, у зв`язку з добровільною відмовою останньої від перетину Державного кордону України, а в матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення відповідача щодо відмови в перетинанні позивачем чи належним їй транспортним засобом державного кордону, то суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виснував, що позивачкою не доведено факту відмови відповідача у здійсненні прикордонного контролю та допуску до міжнародного руху її транспортного засобу, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
8.2. Виходячи з того, що на підставі встановлених фактичних обставин справи, констатовано відсутність факту порушення прав позивачки у зв`язку з відмовою їй посадовими особами відповідача у перетині кордону через відсутність такого рішення, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про безпідставність і позовної вимоги про зобов`язання відповідача утриматися від вчинення дій щодо відмови (заборони) у здійсненні прикордонного контролю та допуску до міжнародного руху належного позивачці означеного транспортного засобу.
8.3. Поруч із цим суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції та не змінюючи його мотивів, дійшов висновку про те, що документи на транспортний засіб - легковий автомобіль марки Lexus не відповідають умовам Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, оскільки адміністративно-територіальний устрій Республіки Молдови не містить формування під назвою «Придністровська Молдавська Республіка», отже видані ним документи не можуть вважатися офіційними документами, виданими від імені Республіка Молдова чи від її офіційного органу, а тому допуск до міжнародного руху вказаного автомобіля не здійснювався відповідно до доручення Кабінету Міністрів України від 13.01.2022 № 3365/13/1-21 та листа Міністерства закордонних справ України від 11.01.2022 № 660/13-110-1980.
8.4. У підсумку суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про недоведеність факту порушення відповідачем законних прав та інтересів позивачки, що є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі. 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
9. Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гудзевич І.А., звернулася до Верховного Суду (далі - Суд) із цією касаційною скаргою, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції і постанову суду апеляційної інстанції та передати справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
9.1. Ця касаційна скарга подана з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, з посиланням у касаційній скарзі на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 23 Закону України «Про державну прикордонну службу України», відповідно до якої військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України під час виконання покладених на них обов`язків керуються тільки законами, діють на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. 
9.2. Скаржниця зауважила, що суд апеляційної інстанції безпідставно послався при вирішенні цієї справи на доручення Кабінету Міністрів України від 13.01.2022 та лист Міністерства закордонних справ України від 11.01.2022, оскільки такі документи не є законом. Натомість, на переконання скаржниці, суд мав б застосувати Протокол про взаємне визнання дії на території Придністров`я і Республіки Молдова документів, що видаються компетентними органами сторін, укладеного 16.05.2001 між Придністров`ям і Республікою Молдова, відповідно до якого сторони домовились про визнання дії на території обох держав документів, виданих компетентними органами сторін, в тому числі свідоцтва про реєстрацію автомобільних засобів і номерних знаків.
9.3. У цьому взаємозв`язку скаржниця зазначила, що жодним законом чи нормативно-правовим актом не встановлено заборони у допуску до транзитного проїзду до Республіки Молдова транспортних засобів із реєстраційними номерами невизнаної Придністровської Молдавської Республіки, як і не встановлено безумовної недійсності таких номерних знаків. Отже, відмовляючи ОСОБА_1 у здійсненні прикордонного контролю та допуску до міжнародного руху транспортного засобу, на переконання останньої, відповідачі порушили процитовані норми статті 23 Закону України «Про державну прикордонну службу України».
9.4. Авторка касаційної скарги наполягала на тому, що відсутність письмової відмови чи будь-якого рішення відповідача щодо відмови в перетинанні позивачкою чи належним їй транспортним засобом державного кордону не може свідчити про відсутність порушення її прав та законних інтересів, а враховуючи, що відповідачі не спростували наявності факту відмови позивачці у здійсненні прикордонного контролю та допуску до міжнародного руху її транспортного засобу, то, відмовляючи у задоволенні позову з підстав відсутності письмової відмови відповідачів, суди попередніх інстанцій обмежили її у праві на захист. 
9.5. Також скаржниця посилалася на те, що судом апеляційної інстанції наведені різні підстави відмови у задоволенні її позову, а саме:
- позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту відмови відповідачем у здійсненні прикордонного контролю;
- документи на транспортний засіб - легковий автомобіль марки Lexus не відповідають вказаним умовам, тому допуск до міжнародного руху вказаного автомобіля не здійснювався.
9.6. За доводами касаційної скарги, наведені підстави є взаємовиключними, що створює ситуацію невизначеності щодо підстав відмови позивачці в позові.
10. Ухвалою Суду 25.09.2023 визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гудзевич І.А., строку на касаційне оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06.04.2023 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2023 у справі № 120/10210/22, поновлено пропущений з поважних причин процесуальний строк, відкрито касаційне провадження № К/990/29890/23 за цією касаційною скаргою.
11. Не погоджуючись із касаційною скаргою, Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України подала відзив, в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 .
11.1. Відповідач 1 наводив доводи про те, що позивачка та автомобіль марки Lexus передбачену законодавством процедуру здійснення прикордонного контролю не проходили, у зв`язку з добровільною відмовою вказаної громадянки від перетину Державного кордону України, по факту якої не передбачено складення процесуальних документів. У період перебування позивачки в міжнародному пункті пропуску «Могилів-Подільський - Отач» 27.08.2022 щодо позивачки та її транспортного засобу марки Lexus документи, в яких зазначались будь-які рішення про відмову у здійсненні прикордонного контролю та пропуску до міжнародного руху транспортного засобу марки Lexus не видавались. За доводами відповідача 1, добровільна відмова позивачки від перетину державного кордону не є відмовою у здійсненні прикордонного контролю, про яку вона зазначала у позові. 
12. Схожі доводи наводив у відзиві і відповідач 2 та стверджував про відсутність будь-яких рішень щодо відмови у перетині кордону щодо позивачки, чи її автомобіля, просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. 
13. Ухвалою Суду від 24.10.2025 закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статей 340 та 345 КАС України.
Оцінка Верховним Судом висновків судів попередніх інстанцій, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
14. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом належить застосовувати правила статті 341 КАС України, відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Водночас суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
15. Предметом оскарження у цій справі є дії відповідачів щодо відмови позивачці у здійсненні прикордонного контролю та допуску до міжнародного руху транспортного засобу, зареєстрованому у невизнаній «Придністровській Молдовській Республіці».
16. Надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням у межах доводів касаційної скарги за правилами статті 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.
17. Статтею 9 Закону України від 04.11.1991 № 1777-ХІІ «Про державний кордон» (далі - Закон № 1777-ХІІ) перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.
18. Відповідно до статті 11 Закону № 1777-ХІІ особи, транспортні засоби, вантажі та інше майно, що перетинають державний кордон України, підлягають прикордонному і митному контролю. Контроль організовується та здійснюється у встановленому актами законодавства України порядку.
19. Статтею 12 Закону № 1777-ХІІ визначено, що пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.
20. Правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її функції та повноваження визначені Законом України «Про державну прикордонну службу» від 03.04.2003 № 661-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 661-IV).
21. Відповідно до статті 2 Закону № 661-IV здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення, серед іншого, віднесено до основних функцій Державної прикордонної служби України.
22. Згідно з пунктом 6 статті 19 Закону № 661-IV на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, здійснення прикордонного контролю і пропуску в установленому порядку осіб, транспортних засобів, вантажів в разі наявності належно оформлених документів після проходження ними митного та за потреби інших видів контролю. 
23. Частиною третьою статті 23 цього ж Закону передбачено, що військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України під час виконання покладених на них обов`язків керуються тільки законами, діють на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
24. Законом України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 № 1710-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1710-VI) визначено правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України.
25. Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.
26. Частиною третьою статті 2 Закону № 1710-VI визначено, що прикордонний контроль здійснюється щодо: осіб, які перетинають державний кордон; транспортних засобів, що перевозять через державний кордон осіб та вантажі; вантажів, що переміщуються через державний кордон.
27. Прикордонний контроль включає: перевірку документів; огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; виконання доручень правоохоронних органів України; перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених (частина четверта статті 2 Закону № 1710-VI).
28. Як визначено частиною п`ятою статті 2 Закону № 1710-VI прикордонний контроль забезпечується шляхом, зокрема, установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням; застосування технічних засобів прикордонного контролю; створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в`їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних; спостереження за транспортними засобами і в разі потреби їх супроводження; здійснення адміністративно-правових, а також оперативно-розшукових заходів; координації дій контрольних органів і служб тощо.
29. Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 1710-VI під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України «Про Державну прикордонну службу України», іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.
30. Загальні процедури прикордонного контролю визначені у статті 6 Закону № 1710-VI та передбачають, що перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.
30.1. Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.
30.2. Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.
30.3. Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.
31. Паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону (частина перша статті 7 Закону № 1710-VI).
32. Відповідно до статті 10 Закону № 1710-VI прикордонний контроль іноземця, особи без громадянства під час виїзду з України передбачає проведення перевірки: наявності у нього дійсного паспортного документа; відсутності щодо нього у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону виїзду з України та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон; виконання ним вимог щодо строків перебування в Україні.
33. Порядок відмови у перетинанні державного кордону іноземцям, особам без громадянства та громадянам України визначений статтею 14 Закону № 1710-VI, частиною першою якої передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.
34. Частиною третьою статті 14 Закону № 1710-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.
35. Судами першої та апеляційної інстанції у цій справі встановлено, що 27.08.2022 ОСОБА_1 прибула до міжнародного пункту пропуску «Могилів-Подільський» з метою перетину державного кордону України у напрямку виїзду до Республіки Молдова, однак передбачену законодавством процедуру здійснення прикордонного контролю не проходила. 
36. З приписів статей 6 та 14 Закону № 1710-VI слідує, що відмовлено у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем може бути лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови, яке має бути доведеним до відома особи, відносно якої його прийнято.
37. Таке рішення може бути прийняте лише на завершальному етапі прикордонного контролю (частина четверта статті 6 Закону № 1710-VI) та саме це рішення спричиняє юридичний наслідок - відмову у перетині кордону.
38. Отже, означене рішення має бути формалізованим (набрати форми рішення) та відповідати встановленим до нього законом вимогам за змістом, зокрема, бути обґрунтованим, тобто містити мотиви та підстави такої відмови, бути прийнятим уповноваженою на те особою за встановленою процедурою.
39. В обсязі встановлених у цій справі обставин судами попередніх інстанцій констатовано, що рішення про відмову позивачці у перетинанні державного кордону та відмови у допуску до міжнародного руху належного їй транспортного засобу у порядку, встановленому Законом № 1710-VI, не приймалося. 
40. Бездіяльність відповідачів щодо неприйняття відповідного рішення згідно з приписами статей 6 та 14 Закону № 1710-VI позивачкою не оскаржувалася.
41. Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 визначила предметом позову дії відповідачів щодо відмови їй у здійсненні прикордонного контролю та допуску до міжнародного руху транспортного засобу.
42. Самостійним предметом оскарження в адміністративному судочинстві можуть бути дії суб`єкта владних повноважень, вчинені ним під час здіснення владних управлінських функцій, якщо вони призвели до настання юридично значимих наслідків у вигляді порушення прав особи, її свобод та (або) законних інтересів. 
43. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Таким чином, у порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені лише такі дії суб`єкта владних повноважень, які безпосередньо порушують права, свободи чи законні інтереси позивача.
44. Верховний Суд у постанові від 22.08.2019 у справі № 288/1557/16-а зауважив, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача у сфері публічно-правових відносин. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає, оскільки звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.
45. За обставинами цієї справи суди попередніх інстанцій установили, що ОСОБА_1 залишила міжнародний пункт пропуску «Могилів-Подільський», до якого прибула з метою перетину Державного кордону з Республікою Молдова разом зі своїм автомобілем, без проходження процедури прикордонного контролю та без отримання рішення про відмову у перетині кордону, що розцінено як добровільну відмову останньої від перетину Державного кордону.
46. На цій підставі Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачкою не обґрунтовано факту відмови відповідача у здійсненні прикордонного контролю та допуску до міжнародного руху її транспортного засобу, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Доводи касаційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження в ході касаційного розгляду.
47. Водночас, реагуючи на доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо невизначеності стосовно підстав відмови їй у позові з урахуванням того, що суд апеляційної інстанції, поряд із висновком про необґрунтованість позивачкою факту відмови відповідача у здійсненні прикордонного контролю та допуску до міжнародного руху її транспортного засобу, на відміну від суду першої інстанції, вдався до оцінки відповідності документів на її транспортний засіб умовам Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, Суд вважає за необхідне зазначити таке.
48. Надання оцінки документам ОСОБА_1 щодо вирішення питання про допуск до міжнародного руху її транспортного засобу могла б бути здійснена судом у випадку прийняття уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону обґрунтованого рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем з підстав невідповідності наданих нею документів, зокрема, Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993. 
49. Однак, як встановлено Судом вище, рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою чи транспортним засобом відносно ОСОБА_1 не приймалося, а тому суд апеляційної інстанції не мав правових підстав надавати оцінку вказаним документам, позаяк відмова з цих підстав не мала місце. 
50. З огляду на викладене Суд погоджується з доводами скаржниці про те, що судом апеляційної інстанції наведені взаємовиключні підстави відмови в позові, у зв`язку з чим вважає за необхідне змінити мотиви суду апеляційної інстанції, виклавши їх у редакції цієї постанови. 
51. Згідно із частиною четвертою статті 351 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
52. За таких обставин, ураховуючи приписи частини першої статті 351 КАС України, Верховний Суд уважає за необхідне змінити постанову суду апеляційної інстанції в частині підстав відмови у задоволенні позовних вимог, виклавши її в редакції цієї постанови, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції у незміненій частині - залишити без змін.
53. З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гудзевич Інна Андріївна, задовольнити частково.
2. Змінити мотиви постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2023 року, виклавши їх у редакції цієї постанови, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у незміненій частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	Л.О. Єресько М.В. Білак  В.М. Соколов