13.10.2025  	Справа №607/5193/25	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2025 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
 
головуючої судді Черніцької І.М.
 
за участю секретаря судового засідання Кокітко І.В. 

 
з участю: адвоката Братівника І.В.,
 
представника відповідача - ОСОБА_1 

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 до Тернопільської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,-

 
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , діючи у власних інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_3 , звернулась до суду із позовом до Тернопільської міської ради  та просила визнати за ними право власності по 1/2 частки за кожним на квартиру за АДРЕСА_1 у порядку спадкування.
В обґрунтування вимог позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому неприватизовану кооперативну квартиру за АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_5 .
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2024 року ОСОБА_3 визнано недієздатним та призначено її опікуном. Після смерті матері вони прийняли спадщину.
Постановою державного нотаріуса їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.
Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов.
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня 2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
Відповідач подав відзив на позов. Вказав, що в матеріалах справи відсутні докази реєстрації права власності на спірну квартиру за спадкодавцями. Оскільки за життя спадкодавець належним чином не оформив права власності на квартиру, а тому вважає, що спадкоємець також не набуває такого права. Посилаючись на наведене, просив відмовити у позові.
В судовому засіданні представник позивача - адвокат Братівник І.В. позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.
Представник Тернопільської міської ради заперечила щодо задоволення позову з підстав викладених у відзиві.
Судом встановлено, що 29 липня 1977 року ОСОБА_4 уклав шлюб із ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 29 липня 1977 року. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_7 .
Від даного шлюбу народились ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 29.11.1978 року та серії НОМЕР_3 від 10 лютого 1982 року.
10 квітня 1979 року виконавчий комітет Тернопільської міської ради, на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради від 27.04.1979 року №321, видав на ім`я ОСОБА_4 ордер №1348 серії СК на квартиру АДРЕСА_1 на склад сім`ї три особи (він, дружина та донька ОСОБА_2 ).
Згідно довідки ПП «Благоустрій» за № 3 від 16.01.2024 року встановлено, що ОСОБА_4 був членом будівельного кооперативу, квартира за АДРЕСА_1 є кооперативною, пайовий внесок сплачений повністю. Будинок прийнятий в експлуатацію 1978 році.
Відповідно до довідки ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» за № №411 від 17.12.2024 року встановлено, що станом на 29.12.2012 року квартира АДРЕСА_1 не зареєстрована.
З Інформації з державного реєстру речових прав за № 408611679 від 18.12.2024 року слідує, що відомості про право власності на спірну квартиру відсутні.
За змістом вимог ст. 12 Закону України «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод.
В силу вимог ст. 15 ЗУ «Про власність», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.
Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18 вересня 1987 року (зі змінами) «Про практику застосування суддями законодавства про житлово-будівельні кооперативи», пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.
Статтею 16 Закону України «Про власність» передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 22 КпШС України, чинного на час набуття майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. 
Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_4 був членом будівельного кооперативу та йому була надана кооперативна квартира за адресою АДРЕСА_2 . Пайові внески за спірну квартиру повністю сплачено. 
При цьому встановлено, що така квартира надана ОСОБА_4 за час перебування у шлюбі, відтак є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від квітня 2002 року.
Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частку спірної квартири.
Згідно довідки ТОВ «СОВР-1» від березня 2012 року встановлено, що ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований на час смерті по АДРЕСА_2 . Разом з ним проживали та були зареєстровані дружина ОСОБА_5 , діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
14 березня 2012 року за заявою дружини ОСОБА_5 . Першою тернопільською державною нотаріальної конторою заведено спадкову справу № 171/2012 після смерті ОСОБА_4 .
Згідно інформаційної довідки із спадкового реєстру за № 29875107 від 14.03.2012 року встановлено, що спадкові договори, заповіти від імені ОСОБА_4 не посвідчувались.
Таким чином, спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли дружина, та діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, оскільки проживали разом з ним у спірній квартирі, здійснювали догляд за нею.
Постановою державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори від 20 березня 2012 року ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру у зв`язку з відсутність правовстановлюючих документів.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 29.03.2024 року.
Після її смерті відкрилась спадщина належне їй майно, у тому числі на 2/3 часток спірної квартири (1/2 як частка у спільному сумісному майні подружжя та 1/6 успадкована після смерті ОСОБА_4 ).
02 квітня 2024 року за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боберською О. заведено спадкову справу № 18/2024 року.
Згідно інформаційної довідки із спадкового реєстру за № 76443221 від 02.04.2024 року встановлено, що спадкові договори, заповіти від імені ОСОБА_5 не посвідчувались.
Відповідно до довідки про осіб зареєстрованих за адресою АДРЕСА_2 від 02.04.2024 року встановлено, що станом на 23 березня 2024 року ОСОБА_5 зареєстрована та проживала по АДРЕСА_2 . Разом з нею проживав ОСОБА_3 .
Відтак, спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2024 року, яке набрало законної сили, визнано недієздатним ОСОБА_3 . Призначено ОСОБА_2 його опікуном
Постановою приватного нотаріуса Тернопільської міського нотаріального округу Боберської О.А. від 18.12.2024року за №180/02-14, позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів .
Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного.
Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки набута ОСОБА_4 та пайові внески сплачені за час перебування у шлюбі. Відтак, кожному з них належить по 1/2 частці спірної квартири.
Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщини відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. 
У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. 
Враховуючи те, що спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась до ІНФОРМАЦІЯ_3 та була фактично прийнята спадкоємцями застосуванню підлягають правила ЦК УРСР 1963 року. 
В силу вимог ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від1 8.07.1963 р. при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. 
Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від18.07.1963 спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина за законом на 1/2 частку спірної квартири. Спадщину прийняли дружина та діти шляхом фактично вступу в управління спадковим майном, оскільки на час смерті спадкодавця проживали та були зареєстровані у спірній квартирі, здійснювали за нею догляд.
Відтак, кожен з них успадкував по 1/6 частці квартири (1/2/3).
Спадщина після смерті ОСОБА_5 відкрилась після ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому застосуванню підлягають положення ЦК України.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Встановлено, що після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належні їй 2/3 частки спірної квартири (1/2- належала їй як частка у спільному сумісному майні подружжя та 1/6- успадкована після смерті ОСОБА_4 ) 
Спадщину після її смерті прийняли діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Інші спадкоємці відсутні.
Відтак, кожен з них після смерті матері успадкував по 2/6 частки квартири.
Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру у нотаріуса позивачі не можуть, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.
За змістом вимог ст. 12 ЗУ «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод.
Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.
Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень
Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, шляхом визнання за позивачами права власності по 1/2 частці за кожним на квартиру за АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 та матері ОСОБА_5 .
Керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 392, 1218, 1233, 1236, 1268-1270 Цивільного кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 , до Тернопільської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити .
Визнати за  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право власності по 1/2 частці за кожним на квартиру за АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 та матері ОСОБА_5 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивачі: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 .
ОСОБА_3 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 .
Відповідач: Тернопільська міська рада вул. Листопадова,5 м.Тернопіль код ЄДРПОУ - 34334305.
Повне рішення складено 13 жовтня 2025 року.

Головуюча суддя       І.М. Черніцька