УХВАЛА

23 грудня 2025 року
м. Київ

справа № 522/1513/24
провадження № 61-16075ск25 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шаврова Ігоря Ігоровича на постанову Одеського апеляційного суду 
від 04 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа - державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Маслова Марія В`ячеславівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю та за зустрічним позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Маслова Марія В`ячеславівна, про визнання спадщини відумерлою, 
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, третя особа - державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Маслова М. В. (далі - державний нотаріус Приморської ДНК 
у м. Одесі Маслова М. В.), в якому просив суд встановити факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на день смерті.

У березні 2024 року Одеська міська рада звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - державний нотаріус Приморської ДНК у м. Одесі Маслова М. В., в якому просила суд визнати відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,0 кв. м, житловою площею 25, 3 кв. м.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа - державний нотаріус Приморської ДНК у м. Одесі Маслова М. В., про встановлення факту проживання однією сім`єю задоволено.
Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та 
ОСОБА_2 з 2007 року по день смерті ОСОБА_2 , а саме по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зустрічний позов Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - державний нотаріус Приморської ДНК у м. Одесі Маслова М. В., про визнання спадщини відумерлою залишено без задоволення.

Постановою Одеського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Зустрічний позов Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - державний нотаріус Приморської ДНК у м. Одесі Маслова М. В., про визнання спадщини відумерлою задоволено.
Визнано відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлого 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з квартири, яка розташована за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 44,0 кв. м, житловою площею 25, 3 кв. м.
Встановлено порядок виконання рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили воно є підставою для державної реєстрації за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 44,0 кв. м, житловою площею 25,3 кв. м.
Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа - державний нотаріус Приморської ДНК у м. Одесі Маслова М. В., про встановлення факту проживання однією сім`єю залишено без задоволення.
21 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шавров І. І. через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року (надійшла до суду 22 грудня 2025 року), в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить суд скасувати оскаржуване судове рішення, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
У постанові Одеського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року вказано, що повний текст постанови виготовлено 18 листопада 2025 року, отже останній тридцятий день на касаційне оскарження припадає на 18 грудня 2025 року (четвер).
Представник ОСОБА_1 - адвокат Шавров І. І. звернувся до Верховного Суду 
з касаційною скаргою 21 грудня 2025 року, тобто з порушенням строку подачі касаційної скарги.
У касаційній скарзі вказано, що повний текст постанови ОСОБА_1 отримав 
23 листопада 2025 року. На підтвердження клопотання представник заявника надав роздруківку з застосунку «Дія».
Верховний Суд не може взяти до уваги дану роздруківку, оскільки неможливо встановити, що дане повідомлення надійшло саме у застосунок заявника.
Крім того, у касаційній скарзі не порушується питання поновлення строку подачі касаційної скарги.
Оскільки, представником заявника не заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та не надано відповідних доказів, касаційну скаргу необхідно залишити без руху відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України та надати особі строк для подання відповідного клопотання.
Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Шаврова І. І. не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Так, у касаційній скарзі представник заявника узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження. 
Представник заявника посилається на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, однак не наводить обов`язкові підстави, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги 
з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Також, у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не доданий документ, що підтверджує сплату судового збору.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 3 жовтня 2017 року 
№ 2147-VIII.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду, яка подана: юридичною особою 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви 
і скарги від розміру оспорюваної суми; фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), - не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день звернення до суду з цим позовом) передбачено, що за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Частиною четвертою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення 
в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у 2024 році та заявляв одну позовну вимогу немайнового характеру.
Одеська міська рада звернулася до суду з позовом у 2024 році та заявляла одну позовну вимогу немайнового характеру.
Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 3 028,00 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1 211,20 грн).
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».
При цьому суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» розрахунок розміру судового збору за подання касаційної скарги слід здійснювати, виходячи зі ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а не з тієї суми, яка фактично була сплачена позивачем.
Верховний Суд звертає увагу представника заявника, що при оскарженні зустрічних позовних вимог заявник не звільняється від сплати судового збору, оскільки є відповідачем.
ОСОБА_1 оскаржує постанову суду апеляційної інстанції у повному обсязі.

Отже, заявнику необхідно доплатити судовий збір за подачу касаційної скарги 
у розмірі 6 782,72 грн, а саме:
1) Судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру за первинним позовом - 1 211,20 грн;
2) Судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру за зустрічним позовом - 3 028,00 грн;
3) Судовий збір за подачу касаційної скарги - 6 782,72 грн ((1 211,20+3 028,00)*200%)*0,8=6 782,72).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, код банку отримувача (МФО): 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату в повному обсязі.
Також, у касаційній скарзі порушено вимоги пункту 3 частини другої статті 392 ЦПК України, а саме: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), оскільки у касаційній скарзі не зазначено Одеську міську раду та державного нотаріуса Приморської ДНК у м. Одесі Маслову М. В.
Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Згідно з частиною шостою статті 43 ЦПК України процесуальні документи 
в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду 
з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи 
в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Відповідно до пункту 29 Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), у разі подання до суду документів 
в електронній формі учасник зобов`язаний у випадках, визначених процесуальним законодавством, надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.
Згідно із частиною сьомою статті 43 ЦПК України у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.
Так, касаційна скарга була сформована в системі «Електронний суд», проте доказів надсилання листом з описом вкладення Одеській міській раді та державному нотаріусу Приморської ДНК у м. Одесі Масловій М. Вкопій цієї касаційної скарги заявник не надав.
Крім того, у порушення вимог пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України 
у касаційній скарзі відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника або номер паспорту.
Також, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду;

3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення 
у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд;

4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині;

5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду 
у відповідній частині;

6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження 
у справі у відповідній частині;

7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

У прохальній частини касаційної скарги представник заявника просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, що не відповідає вимогам статті 409 ЦПК України.

Відповідно, представнику заявника необхідно надати уточнену касаційну скаргу 
з уточненою прохальною частиною з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції, визначених змістом статті 409 ЦПК України та надати суду уточнену редакцію касаційної скарги разом з її копіями та доданими матеріалами відповідно до кількості учасників справи. 
Крі того, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Частиною третьою статті 392 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи. До касаційної скарги, поданої представником, повинна бути додана довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника.
До касаційної скарги додано копію ордера від 21 грудня 2025 року серії 
ВН № 1612506. 
Однак, вбачається, що адвокат Шавров І. І. має право представляти інтереси ОСОБА_1 у Верховному Суду України, а не у Верховному Суді. 
Отже, на момент подання касаційної скарги ОСОБА_3 не надав необхідних документів для підтвердження його повноважень на здійснення представництва інтересів ОСОБА_1 у Верховному Суді.
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шаврова Ігоря Ігоровича на постанову Одеського апеляційного суду 
від 04 листопада 2025 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя Г. В. Коломієць