ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 686/5354/23
провадження № 51 - 2227 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
та в режимі відеоконференції:
засудженого                                                          ОСОБА_6 ,
його захисника                                                     адвоката ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене
до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42022000000001296
від 20 вересня 2022 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізяслав Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:
АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за ст. 369-2 ч. 3 КК України,
за касаційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_5 
на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 19 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2024 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 369-2 ч. 2 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 грн.
Прийнято рішення щодо речових доказів, процесуальних витрат і заходів забезпечення кримінального провадження.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.
30 серпня 2022 року працівниками поліції щодо ОСОБА_8 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.
12 вересня 2022 року близько 15 години 00 хвилин ОСОБА_8 на вул. Зарічанській
у м. Хмельницькому за попередньою домовленістю зустрівся з раніше незнайомим йому адвокатом ОСОБА_6 з приводу отримання правової допомоги під час розгляду Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області справи про адміністративне правопорушення щодо нього. У ході цієї зустрічі у ОСОБА_6 виник умисел на одержання від ОСОБА_8 неправомірної вигоди за вплив
на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави,
а саме суддею, у зв`язку із чим ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_8 , що позитивне вирішення його справи буде коштувати 1 500 доларів США.
13 вересня 2022 року близько 14 години 30 хвилин під час зустрічі неподалік
від Хмельницького апеляційного суду ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_6 ,
що не зміг знайти необхідну суму грошей, на що останній для надання ОСОБА_8 більше часу для збору грошей запропонував забезпечити відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення.
14 вересня 2022 року близько 09 години 30 хвилин ОСОБА_6 та ОСОБА_8 прийняли участь у судовому засіданні Хмельницького міськрайонного суду,
де за клопотанням ОСОБА_6 розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_8 було відкладено на 26 вересня 2022 року.
20 вересня 2022 року ОСОБА_8 усвідомлюючи, що ОСОБА_6 схиляє його
до надання неправомірної вигоди, звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Служби безпеки України й надалі діяв під контролем правоохоронних органів з метою викриття протиправної діяльності ОСОБА_6 
24 вересня 2022 року близько 15 години 00 хвилин під час зустрічі
у м. Хмельницькому ОСОБА_8 знову повідомив ОСОБА_6 , що не встиг зібрати гроші, просив зменшити їх суму, на що ОСОБА_6 повідомив про необхідність передачі саме обумовленої раніше суми, зазначивши, що 26 вересня 2022 року розгляд справи буде перенесений на тиждень і рішення по справі не буде прийматись, допоки ОСОБА_9 повністю не розрахується. Після цього ОСОБА_8 передав ОСОБА_6 300 доларів США.
17 жовтня 2022 року ОСОБА_8 по телефону повідомив ОСОБА_6 , що встиг зібрати лише 500 доларів США, на що останній відповів, що для отримання бажаного результату розгляду справи ОСОБА_8 необхідно зібрати всю суму грошей.
01 листопада 2022 року близько 08 години 30 хвилин під час зустрічі біля Хмельницького міськрайонного суду ОСОБА_8 передав ОСОБА_6 решту неправомірної вигоди в сумі 1 200 доларів США за ухвалення позитивного рішення у справі про адміністративне правопорушення, яку ОСОБА_6 умисно,
з корисливих мотивів, одержав для себе за вплив на прийняття суддею рішення
у вказаній справі, після чого ОСОБА_6 затримали працівники поліції.
Суд першої інстанції зазначені дії ОСОБА_6 кваліфікував за ст. 369-2 ч. 2
КК України як одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, не погодившись
з кваліфікацією органом досудового розслідування вказаного злочину
за ст. 369-2 ч. 3 КК України як такого, що поєднаний з вимаганням неправомірної вигоди.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 19 березня 2025 року апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_10 та прокурора в кримінальному провадженні
ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2024 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, і короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги ст. 404 КПК України, необґрунтовано погодився із висновками місцевого суду щодо відсутності в діянні ОСОБА_6 факту вимагання неправомірної вигоди та кваліфікацією його дій
за ст. 369-2 ч. 2 КК України.
Вказує, що апеляційний суд, залишаючи апеляційні скарги прокурорів
без задоволення, в ухвалі не надав відповідей на доводи, не зазначив підстав, з яких визнав апеляційні скарги необґрунтованими, чим порушив вимоги ст. 419
КПК України.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник засудженого
ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просить залишити її без задоволення через необґрунтованість наведених прокурором доводів.
Учасників судового провадження належним чином повідомлено про час та місце касаційного розгляду, заяв про відкладення касаційного розгляду від учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання, не надійшло.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу обґрунтованою і просив
її задовольнити.
У судовому засіданні засуджений та його захисник вважали касаційну скаргу прокурора необґрунтованою і просили залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального
та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94цього Кодексу,
та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Обставини щодо невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у ст. 411 КПК України та на які є посилання у касаційній скарзі, не є відповідно до вимог
ст. 433 ч. 1, ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались зазначених вимог закону.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості  ОСОБА_6 
в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, прокурор у касаційній скарзі
не оспорює, однак стверджує, що вказане кримінальне правопорушення було поєднане з вимаганням ОСОБА_6 неправомірної вигоди, у зв`язку із чим його дії підлягали кваліфікації за ст. 369-2 ч. 3 КК України.
Вирішуючи питання щодо доведеності вини  ОСОБА_6 за пред`явленим йому обвинуваченням, суд першої інстанції безпосередньо дослідив, дав оцінку доказам у кримінальному провадженні, з`ясував обставини кримінального правопорушення, врахував позиції учасників судового провадження і за результатом судового розгляду дійшов висновку про відсутність в діянні ОСОБА_6 кваліфікуючої ознаки вимагання неправомірної вигоди та необхідність кваліфікації інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення за ст. 369-2 ч. 3
КК України.
Обґрунтовуючи таке рішення місцевий суд зазначив, що вчинення ОСОБА_6 вимаганням неправомірної вигоди не доведеною належними доказами.
Зокрема, у суді свідок ОСОБА_8 надав показання, що він сам знайшов
ОСОБА_6 та ініціював з ним співпрацю як з людиною, яка здатна, на його переконання, забезпечити позитивне вирішення справи про адміністративне правопорушення, у чому свідок був зацікавлений.
Згідно з протоколами про хід та результати проведення НСРД - аудіо-, відеоконтролю особи від 03, 04 листопада 2022 року, протоколом про хід
та результати проведення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 22 листопада 2022 року, аудіо-, відеозаписами НСРД, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_8 умови, за яких можливе позитивне вирішення його справи,
а саме після сплати 1 500 доларів США, з`ясовував, коли ОСОБА_8 зможе зібрати необхідну суму, однак не вимагав їх сплати. Розмови між ними зводились до того, що якщо ОСОБА_8 зацікавлений у вирішенні справи, то повинен сплатити цю суму, а якщо не бажає, то не потрібно. На продовженні співпраці з ОСОБА_8 
ОСОБА_6 не наполягав, будь-яких погроз чи оманливих тверджень щодо наслідків визнання ОСОБА_8 винуватим за ст. 130 ч. 1 КУпАП з метою спонукання його до сплати коштів не висловлював.
Проаналізувавши наведені докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що аудіо-, відеозаписи розмов ОСОБА_6 та ОСОБА_8 спростовують показання останнього про вимагання у нього грошей ОСОБА_6 . Так, ОСОБА_8 під час допиту в судовому засідання не зміг пригадати суті розмов з ОСОБА_6 , однак ствердив, що усі такі розмови, окрім першої, відбувались під негласним контролем правоохоронних органів, тобто відображені у протоколах НСРД. Свідок також
не зміг пояснити, в чому саме полягало вимагання грошей ОСОБА_6 ,
з огляду на що суд оцінив показання ОСОБА_8 як його суб`єктивне сприйняття змісту розмов, що не підтверджують факт вимагання ОСОБА_6 неправомірної вигоди, та спростовуються дослідженими матеріалами НСРД.
Також суд зазначив, що ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_6 з метою уникнення притягнення до адміністративної відповідальності, розуміючи, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочини, пов`язані з незаконним обігом наркотичних речовин, а під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП в автомобілі ОСОБА_8 , згідно його
ж показань, у рюкзаку знаходились наркотичні речовини.
Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції врахував і практику Верховного Суду, пославшись у вироку на постанову від 21 листопада 2022 року в справі
№ 991/492/19, в якій третя судова палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду погодилася з висновками Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, яка, перекваліфіковуючи діяння особи з ч. 3 на ч. 2 ст. 369-2 КК України зазначила, що відповідно до примітки до ст. 354 КК України
під вимаганням неправомірної вигоди необхідно розуміти вимогу про надання вигоди з погрозою вчинення дій або бездіяльності з використанням свого становища, наданих повноважень, влади, службового становища стосовно особи, яка надає неправомірну вигоду, або умисне створення умов, за яких особа вимушена надати неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів. При цьому прагнення особи уникнути встановленої, тобто законної процедури вирішення питання виключає факт вимагання в неї неправомірної вигоди. Вимагання неправомірної вигоди виключається, якщо особа, що надає неправомірну вигоду, зацікавлена
у незаконній, неправомірній поведінці службової особи, прагне обійти закон, установлену процедуру вирішення того чи іншого питання, досягти задоволення своїх незаконних інтересів, одержати незаконні пільги, переваги тощо.
Враховуючи наведене, місцевий суд визнав недоведеним факт вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 369-2 ч. 3
КК України, перекваліфікувавши його дії на ст. 369-2 ч. 2 цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_10 , прокурора в кримінальному провадженні
ОСОБА_5 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив їхні доводи
про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення
й особі ОСОБА_6 внаслідок м`якості, які аналогічні доводам касаційної скарги, визнав їх безпідставними, мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими.
Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції щодо відсутності
в діянні ОСОБА_6 ознак вимагання неправомірної вигоди, визнавши безпідставними доводи апеляційних скарг сторони обвинувачення про необґрунтовану перекваліфікацію місцевим судом дій обвинуваченого
зі ст. 369-2 ч. 3 КК України на ч. 2 вказаної статті.
При цьому суд апеляційної інстанції врахував, що для кваліфікації дій винної особи
за ст. 369-2 ч. 3 КК України необхідно з`ясувати: чи погрожувала ця особа вчиненням або не вчиненням таких дій, які можуть завдати шкоди законним правам
чи інтересам іншої особи, яка пропонує, обіцяє чи надає їй неправомірну вигоду,
та наскільки ці погрози для іншої особи були реальними і такими, що дійсно могли завдати шкоди її законним правам чи інтересам (1), або чи створювала винна особа такі умови, за яких інша особа вимушена була пропонувати, обіцяти чи надати
їй неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам для себе чи своїх законних інтересів (2). Зміст та характер дій, які полягають у вимаганні неправомірної вигоди, при кваліфікації дій особи за ст. 369-2 ч. 3 КК України повинні бути зазначені в обвинувальному акті та у вироку суду.
Однак, як вказав апеляційний суд, в обвинувальному акті не зазначено в яких конкретно діях ОСОБА_6 виразилось вимагання неправомірної вигоди,
не наведено обставин щодо погроз з його боку на адресу ОСОБА_8 вчинити
або не вчинити певні дії, які могли б завдати шкоди законним правам
та інтересам останнього, а також того, наскільки такі погрози були реальними для ОСОБА_8 і чи дійсно ОСОБА_6 , ураховуючи його обсяг повноважень,
як захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності,
міг зашкодити ОСОБА_8 .
Крім того, суд апеляційної інстанції ретельно перевірив і визнав необґрунтованими доводи апелянтів про те, що при написанні заяви про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 зазначав про наміри відмовитись від послуг
ОСОБА_6 , однак останній вимагав сплати коштів. Суд зазначив, що свідок таких показань не надавав, під час допиту не вказував на погрози з боку
ОСОБА_6 з приводу ненадання грошей, що підтверджується аудіо-
та відеозаписами, отриманими за результатами проведення НСРД у кримінальному провадженні. Твердження про те, що ОСОБА_6 умисно створював умови,
за яких ОСОБА_8 був вимушений надати йому неправомірну вигоду, апеляційний суд також визнав таким, що не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Таким чином, суд апеляційної інстанції встановив, що висновки місцевого суду
про відсутність в діях ОСОБА_6 ознак вимагання неправомірної вигоди,
усупереч твердженням сторони обвинувачення, відповідають фактичним обставинам справи. Ці доводи були предметом дослідження суду першої інстанції,
їм надано відповідну оцінка, з якою погодилась і колегія суддів апеляційного суду.
Апеляційний суд переконався у тому, що місцевий суд відповідно до вимог
ст. 94 КПК України перевірив зібрані докази, на які посилалася сторона обвинувачення, оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності
та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності та навів детальний аналіз досліджених доказів і, врахувавши, що сторона обвинувачення
в апеляційних скаргах не погоджувалася з наданою судом першої інстанції оцінкою доказів, а не їх змістом, не знайшов підстав для їх повторного дослідження. 
При цьому апеляційний суд дійшов до висновку про те, що зміст досліджених судом першої інстанції доказів правильно відображено у оскаржуваному вироку,
а висновки суду щодо оцінки цих доказів відповідають фактичним обставинам
та зроблені відповідно до вимог КПК України.
За таких обставин, судом апеляційної інстанції порушень вимог ст. 404 ч. 3
КПК України, які б були істотними, з врахуванням обставин цього кримінального провадження, не допущено, а тому доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом цих вимог, як підстави для скасування судового рішення,
є необґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження в межах апеляційних скарг прокурорів, належним чином перевірив викладені у них доводи
про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі ОСОБА_6 внаслідок м`якості, визнав
їх безпідставними, навів переконливі аргументи на їх спростування та належним чином мотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими, погодившись із висновком суду першої інстанції
про необхідність кваліфікації злочинних дій ОСОБА_6 за ст. 369-2 ч. 2
КК України.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд апеляційної інстанції розглянув подані апеляційні скарги з дотриманням положень ст. 405 КПК України і дійшов правильного висновку, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам кримінального процесуального закону,
є обґрунтованим та вмотивованим.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів
не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини
ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого
ст. 369-2 ч. 2 КК України, та правильність кваліфікації його дій.
Суди першої та апеляційної інстанцій дотрималися вимог статей 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог
КПК України.
Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 
цей стандарт доведення винуватості дотримано, оскільки за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і засуджений винний у його вчиненні.
При призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, у лікарів психіатра та нарколога на обліках не перебуває, незадовільний стан його здоров`я, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обставин,
які обтяжують покарання, і призначив ОСОБА_6 покарання у виді штрафу
в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,
що становить 68 000 грн, тобто наближене до найбільш суворого для цього виду покарання згідно із санкцією ст. 369-2 ч. 2 КК України.
Отже, покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом і розміром
є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації, є адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами
для зміни чи скасування судових рішень, не виявлено.
За таких обставин, підстав для задоволення касаційної скарги прокурора, скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 і призначення нового розгляду
в суді апеляційної інстанції за результатом касаційного розгляду не встановлено.
Керуючись статтями 436, 438 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 19 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора
в кримінальному провадженні ОСОБА_5 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 | ОСОБА_2 | ОСОБА_3