ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2026 року 
м. Харків
справа № 643/3569/16
провадження № 22-ц/818/1100/26
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії - Маміної О.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.
сторони справи:
скаржник - ОСОБА_1 , 
стягувач - Комунальне підприємство «Харківводоканал», 
особа дії якої оскаржуються - державний виконавець Салтівського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Салтівського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2025 року у складі судді Мельникової І.Д.,- 
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2025 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати, як незаконну, постанову державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Соколової Діани про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 05 лютого 2025 року.
В обґрунтування скарги зазначено, що 05 лютого 2025 року державним виконавцем Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Соколовою Діаною відкрите виконавче провадження НОМЕР_1 за виконавчим листом №643/3569/16-ц, про що винесено відповідну постанову. 18 квітня 2017 року Московським районним судом міста Харкова у справі №643/3569/16-ц за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення було ухвалене рішення, яким позовні вимоги задоволені на загальну суму 9 215,65 грн. Судове рішення набрало законної сили 26 вересня 2017 року. 07 лютого 2020 року на виконання зазначеного судового рішення Московським районним судом міста Харкова стягувачу був виданий виконавчий лист, строк пред`явлення якого до виконання - до 26 вересня 2020 року. У той же час виконавчий документ пред`явлено до Салтівського ВДВС поза межами визначеного законом строку його пред`явлення до виконання, в зв`язку з чим постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження має бути визнана судом, який видав виконавчий документ, незаконною та скасована.
Ухвалою Салтівського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2025 року у задоволенні скарги на дії (бездіяльність) державного виконавця відмовлено.
Ухвала мотивована тим, що скаржником не надано доказів, в обґрунтування вимог заяви. 
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_2., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила ухвалу скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити скаргу.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при розгляді скарги судом не взято до уваги, що стягувачем пропущено строк для пред`явлення виконавчого листа, що є підставою для його повернення. Строк дії пред`явлення до виконання виконавчого листа зазначено 26.09.2020, а заява про відкриття виконавчого провадження надійшла до ВДВС 07.10.2020,що підтверджується вхідним номером. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи 05 лютого 2025 року державним виконавцем Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Соколовою Діаною відкрите виконавче провадження НОМЕР_1 за виконавчим листом №643/3569/16-ц, про що винесено відповідну постанову.
18 квітня 2017 року Московським районним судом міста Харкова у справі №643/3569/16-ц за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення було ухвалене рішення, яким позовні вимоги задоволені на загальну суму 9 215,65 грн. (дев`ять тисяч двісті п`ятнадцять гривень 65 копійок). Судове рішення набрало законної сили 26 вересня 2017 року.
18.01.2023 року державним виконавцем Бойком О.О. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, а саме виконавчого листа від 07.02.2020 по справі № 643/3569/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП "Харківводоканал" заборгованості у розмірі 9215,65 на підставі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення про що зроблено відповідну відмітку у виконавчому листі. 
03.02.2025 було подано повторно до виконавчої служби, про що свідчить реєстр передачі виконавчих проваджень, доданий стягувачем до поданої заяви. 
Трирічний строк пред`явлення виконавчого листа встановлюється з 18.01.2023.
Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.
Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, № 56848/00, § 33, Європейський суд з прав людини, від 29 червня 2004 року).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Згідно частин 2,3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.
Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.
Відповідно до вимог ст.12 Закону України " Про виконавче провадження" 1. Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
2. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
3. Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.
4. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:
1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;
2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
{Пункт 2 частини четвертої статті 12 в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 }
5. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
6. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium - принцип добросовісності.

Під час вирішення інших категорій правових спорів також слід виходити з того, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інших суб`єктів правовідносин; поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони.
Звертаючись до суду зі скаргою на дії виконавців, скаржник зазначив, що 07 лютого 2020 року на виконання зазначеного судового рішення Московським районним судом міста Харкова стягувачу був виданий виконавчий лист, строк пред`явлення якого до виконання - до 26 вересня 2020 року, який пред`явлено до виконання поза межами визначеного законом строку його пред`явлення до виконання.

Проте, такі доводи не знайшли свого підтвердження оскільки строк пред`явлення зазначеного виконавчого листа до виконання було перервано 18.01.2023 ( а.с. 46) на підставі постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу відповідно до п.2 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження. Таким чином строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" після переривання встановлюється з дня його повернення.
З огляду на зазначене відсутні підстави вважати, що виконавчий документ, який було пред`явлено до виконання 03.02.2025 пред`явлено поза межами визначеного законом строку його пред`явлення. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не є підставою для скасування ухваленого судового рішення. Тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін. 
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Салтівського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий        О. Ю. Тичкова

Судді         О.В. Маміна 

В.Б.Яцина