ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/878/26 Справа № 932/12775/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Рибкіна О.А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі: 
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М., 
за участю секретаря – Триполець В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за зобов`язанням 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 14 липня 2025 року, - 

В С Т А Н О В И В:

20 грудня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за зобов`язанням. В обґрунтування вимог вказала, що 25 листопада 2021 року ОСОБА_1 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньевою А.А. було видано свідоцтво про право на спадщину на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що розташована в житловому будинку - літ.А-5 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 2516502612020), що належала померлій матері позивачки ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого 16.07.2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Василєвою Я.О. 18.03.2022 року позивачем була оформлена Довіреність на представництво щодо квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та її відчуження. Довірена особа - ОСОБА_2 . Довіреність від 18.03.2022 року була посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Колесником О.В. за реєстровим №166. Відповідач, реалізовуючи повноваження, визначені виданою позивачем Довіреністю від 18.03.2022 року, 22 січня 2024 року уклав договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , покупцем якої виступила ОСОБА_4 . Даний Договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Філімончук О.М. за реєстровим №318. Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 Договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 1333500,00 грн. (один мільйон триста тридцять три тисячі п?ятсот гривень 00 копійок), що еквівалентно 35000,00 (тридцять п?ять тисяч доларів США 00 центів), по курсу продажу встановленим АТ КБ «ПриватБанк», які представник продавця ( ОСОБА_2 ) отримав повністю від Покупця ( ОСОБА_4 ) до підписання цього Договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продане нерухоме майно відповідно до норм чинного законодавства України. Фінансових або будь-яких інших претензій з приводу проведеного розрахунку Сторони один до одного не мають. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна від 23.04.2024 року вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 2516502612020) належить ОСОБА_4 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 71223372 від 22.01.2024 року, документи, подані для державної реєстрації: Договір купівлі-продажу, реєстровий №318, виданий 20.01.2024 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Філімончук О.М. Після укладення договору купівлі-продажу квартири від 22 січня 2024 року та отримання коштів відповідач зобов?язаний був передати довірителеві (позивачеві) все одержане у зв?язку з виконанням довіреності, чого відповідачем зроблено не було. Відповідач не виконав обов?язку щодо передачі позивачеві одержаних у зв?язку з виконанням представницьких функцій на підставі довіреності від 18.03.2022 року коштів у розмірі 35000,00 доларів США, що еквівалентно 1333500,00 грн. (один мільйон триста тридцять три тисячі п?ятсот гривень 00 копійок), які він отримав внаслідок відчуження належного позивачеві майна. Довіреність від 18.03.2022 року та умови Договору купівлі-продажу квартири від 22 січня 2024 року (підпункт 2.1 пункту 2) відображають здійснення послідовних дій, направлених на виконання відповідачем своїх обов?язків, а саме: отримати від покупця на виконання умов договору грошові кошти за продану квартиру, надалі передати їх позивачеві, а Довіритель, в свою чергу, має прийняти від Представника все майно, одержане ним у зв?язку з виконанням представницьких функцій.
Тому позивач просить стягнути на її користь з відповідача заборгованість, яка виникла у зв?язку з виконанням довіреності у розмірі 35000,00 (тридцять п?ять тисяч доларів США 00 центів) та витрати понесені на сплату судового збору та на правничу допомогу (а.с.1-10).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 14 липня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за зобов`язанням - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти, які були отримані ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , від 22 січня 2024 року у зв`язку з виконанням довіреності, у розмірі 35000 доларів США.
Також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 14562 грн. 45 коп. (а.с154-156).

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 28 серпня 2025 року вирішено питання щодо понесених судових витрат на правову допомогу (а.с.176-177).

В апеляційній скарзі  ОСОБА_2  посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с. 181-186).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного. 

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2021 року, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвою А.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2795, належала на праві власності квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с .25, 98).
18.03.2022 року ОСОБА_1 для виконання договору доручення видала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Колесником О.В., зареєстровану в реєстрі за № 166, якою уповноважила ОСОБА_2 бути її представником з всіма необхідними правами в усіх державних, громадських, господарських та інших органах, підприємствах, установах і організаціях, а також в органах нотаріата, прокуратури і в судах усіх рівнів та спеціалізації з питань, зокрема, розпорядження від її імені та відчуження (продаж, міна) будь-якого рухомого та нерухомого майна, а також вчинення для неї та/чи у її інтересах будь-яких дій щодо належного їй на праві приватної власності рухомого та нерухомого майна, підписання від її імені та в її інтересах відповідних договорів (а.с.114).
На підставі цієї довіреності ОСОБА_2 від імені і в інтересах ОСОБА_1 22.01.2024 року уклав договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Філімончук О.М. за реєстровим №318, згідно якого продав належну позивачці квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , покупцю ОСОБА_4 за 1333500,00 грн., що еквівалентно 35000,00 доларам США по курсу продажу встановленого АТ КБ «Приватбанк», які ОСОБА_2 отримав повністю від покупця до підписання цього договору (а.с. а.с. 18-21, 75-76).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна від 23.04.2024 квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 2516502612020) належить ОСОБА_4 , на підставі Договору купівлі-продажу, реєстровий №318, виданого 22.01.2024 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Філімончук О.М. (а.с.22-24).

Задовольняючи позовні вимоги суд 1 інстанції посилався на те, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Із вказаним висновком суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Так, згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов?язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов?язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов?язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно з ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Згідно ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов?язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Згідно зі ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов?язки особи, яку він представляє.
Згідно з ч.1, 3 ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Відповідно до ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1006 ЦК України повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.
Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов?язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.
Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, 18.03.2022 року позивачем для виконання договору доручення було видано відповідачу довіреність, якою позивач уповноважила відповідача, зокрема, здійснити від її імені розпорядження та відчуження будь-якого рухомого та нерухомого майна з правом підписання від її імені та в її інтересах відповідних договорів. 
На підставі цієї довіреності відповідач від імені і в інтересах позивача 22.01.2024 року уклав договір купівлі-продажу квартири, згідно якого продав належну позивачці на прав власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за 1333500,00 грн., що еквівалентно 35000,00 доларам США. 
Грошові кошти, які були отримані відповідачем за продаж квартири позивача у сумі еквівалентній 35000,00 доларам США, є власністю позивача та відповідно до п.3 ч.1 ст.1006 ЦК України відповідач був зобов`язаний передати ці грошові кошти позивачу. 

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Відповідачем, а ні в суді 1 інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції не надано, належних та допустимих доказів передачі грошових коштів, отриманих ним за продаж квартири позивача.

Отже, враховуючи вище викладене суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки за договором купівлі-продажу квартири від 22 січня 2024 року відповідачем було отримано грошові кошти з визначенням їх грошового еквіваленту в іноземній валюті, тому відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16, з відповідача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 35000 доларів США. 

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої заперечення та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 

Рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 14 липня 2025 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 29 січня 2026 року.

Судді: