ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 646/7778/23
Номер провадження 22-ц/818/829/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Основ`янського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2025 року в складі судді Янцовської Т.М. по справі № 646/7778/23 за клопотанням ОСОБА_1 щодо прийняття додаткового рішення щодо повернення судового збору за подання ним апеляційної скарги на ухвалу Основ`янського районного суду м. Харкові від 08 листопада 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державних виконавців,-
В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції клопотання щодо прийняття додаткового рішення про повернення судового збору.
Клопотання мотивовано тим, що у листопаді 2023 року він звернувся до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність державних виконавців, яку ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2023 року було повернуто йому без розгляду. 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою 20 листопада 2023 року він подав апеляційну скаргу та у подальшому на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху 14 грудня 2023 року сплатив судовий збір у розмірі 536,80 грн.
Постановою Харківського апеляційного суду від 22 січня 2024 року його апеляційну скаргу задоволено. Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2023 року скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року, його скаргу на рішення, дії та бездіяльність державних виконавців задоволено частково. 
Однак в ухвалі суду першої інстанції від 11 червня 2024 року не було вирішено питання про повернення сплаченого ним 14 грудня 2023 року судового збору у розмірі 536,80 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу суду про залишення скарги без розгляду.
Просив прийняти додаткове рішення, яким вирішити питання щодо повернення йому сплаченого 14 грудня 2023 року судового збору у розмірі 536,80 грн з комісією банку у розмірі 5,37 грн за подання ним до Харківського апеляційного суду апеляційної скарги від 20 листопада 2023 року на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2023 року у справі № 646/7778/23.
Ухвалою Основ`янського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2025 року відмовлено у прийнятті додаткового рішення за клопотанням ОСОБА_1 . 
Ухвала суду мотивована тим, що ст. 270 ЦПК України не передбачає порядку та підстав прийняття додаткового рішення у разі постановлення ухвали у порядку, передбаченому ст. 447 ЦПК України.
На вказане судове рішення 15 вересня 2025 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду – скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, не враховує практику Верховного Суду та рішення ЄСПЛ. Відшкодування судових витрат має відбуватися на будь-якій стадії судового провадження, зокрема, і на стадії судового контролю за виконанням судових рішень. Він вже звертався до суду апеляційної інстанції з клопотанням про прийняття додаткового рішення щодо повернення йому сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду про залишення скарги без розгляду, однак ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 червня 2025 року йому відмовлено з роз`ясненням, що розподіл судового збору у разі скасування ухвали суду з направленням справи для продовження розгляду має здійснюватися судом першої інстанції за результатом розгляду справи.
Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не зявилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 05 лютого 2026 року надіслані апеляційним судом на адреси учасників справи.
ОСОБА_1 отримав поштою 26 жовтня 2025 року (а.с. 36).
Державні виконавці Міжрайонного відділу ДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків СМУМЮ (м. Харків) Нечитайленко О.С., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 отримали поштою 27 жовтня 2026 року (а.с. 37-40, 42).
Повістка на ім`я КС «Регіон» повернута на адресу апеляційного суду з відміткою від 30 жовтня 2025 року «адресат відсутній», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 43-44).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується даними ЄДРСР, що у листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність державних виконавців, яку ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2023 року було повернуто йому без розгляду. 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою 20 листопада 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 грудня 2023 року було залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору.
14 грудня 2023 року на виконання вимог ухвали ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 536,80 грн згідно квитанції № 0.0.3355788623.1 АТ КБ «ПриватБанк».
Постановою Харківського апеляційного суду від 22 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2023 року скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
У подальшому ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Аршавої І.Я. щодо винесення постанов про повернення виконавчих документів стягувачу від 20 жовтня 2023 року у виконавчих провадженнях № № 45007771, 45007880, 44799784, 51878624, 59160132, 52399443, 52948946, 52949858, 53125208, 59159287, 59159368, 59159492, 59159622, 59159775, 51890368, 65994763, 65995180, 59160026, 53125163, 65994763 та скасовано постанови державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Аршавої І.Я. від 20 жовтня 2023 року про повернення виконавчих документів стягувачу у вказаних виконавчих провадженнях.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою 26 липня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку постановою Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року залишено без задоволення, а ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року залишено без змін.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року задоволено заяву ОСОБА_1 про повернення судового збору за апеляційною скаргою на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року та повернуто йому судовий збір за подачу апеляційної скарги, сплачений у сумі 605,60 грн, з тих підстав, що заявник, який є стягувачем у виконавчому провадженні, у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця не повинен сплачувати судовий збір як за подання скарги до суду першої інстанції, так і на наступних стадіях судового процесу (за подання апеляційної і касаційної скарг).
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звертався до суду першої інстанції з клопотанням про повернення судового збору, в якому просив вирішити питання щодо повернення сплаченого судового збору за подання ним апеляційної скарги на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2023 року. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 відмовлено. Вказано, що заявнику, який вважає помилково чи надмірно сплаченим судовий збір, необхідно звернутись до суду, на рахунок якого сплачений судовий збір та що ухвалив рішення по справі.
15 травня 2025 року на адресу Харківського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо повернення судового збору у сумі 536,80 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2023 року, однак у його задоволенні ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 червня 2025 року відмовлено. Вказано, що розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи, тобто судом першої інстанції.
У липні 2025 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції клопотання щодо прийняття додаткового рішення про повернення судового збору, яке оскаржуваною ухвалою Основ`янського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2025 року залишено без задоволення з тих підстав, що у порядку розгляду скарг на дії державного виконавця ухвалення додаткового рішення не передбачено.
Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з огляду на наступне.
Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що її предметом було саме питання повернення судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги на ухвалу суду про залишення його скарги без розгляду, яка в подальшому була скасована судом апеляційної інстанції.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом .
Згідно з частиною 5 статті 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.
Порядок повернення судового збору врегульовано наказом Мінфіну «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів» від 03 вересня 2013 року № 787 (далі - Порядок).
Пунктом 5 вказаного Порядку зокрема передбачено, що Повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
У разі повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пп.41-42, 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо касаційна інстанція, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює судове рішення про скасування судових рішень та ухвалення нового судового рішення або змінює судові рішення повністю або частково (стаття 412 ЦПК України), цей суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Якщо суд касаційної інстанції скасував судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції (стаття 411 ЦПК України) або постановлено будь-яке інше судове рішення, крім передбаченого статтею 412 ЦПК України, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Отже, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної чи касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Ставка судового збору, чинна на час подання апеляційної скарги на ухвалу суду від 08 листопада 2023 року, встановлена підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна скарга подана до суду, тобто 536,80 грн.
Разом з тим, попри унормування в Законі питання справляння судового збору, розміри його ставок, до об`єктів справляння судового збору (частина перша статті 3) не віднесено скарги на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України. Зазначені скарги не включено також до переліку заяв та клопотань, за подання яких судовий збір не справляється (частина друга статті 3 Закону).
Виконавче провадження за своєю суттю є завершальною стадією судового провадження у конкретній справі (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»). Окреме провадження за скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця не відкривається.
Заявники, які є стягувачами у виконавчому провадженні, у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, не повинні сплачувати судовий збір як за подання скарги до суду першої інстанції, так і на наступних стадіях судового процесу (за подання апеляційної і касаційної скарг), оскільки така особа, оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції, винесену за наслідками розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, намагається насамперед усунути наслідки порушення її прав, спричинені невиконанням судового рішення, прийнятого у провадженні, де стягувач вже сплачував судові витрати відповідно до законодавства, а покладення на таку особу обов`язку зі сплати судового збору не буде відповідати меті правосуддя - захисту прав і свобод.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 серпня 2024 року у справі № 1423/19804/2012.
У справі, що переглядається, постановою Харківського апеляційного суду від 22 січня 2024 року ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2023 року, якою скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця було повернуто без розгляду, скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Отже в апеляційному порядку оскаржувалася ухвала, яка була постановлена із процесуальних питань та перешкоджала подальшому провадженню у справі. Остаточне судове рішення по суті скарги ухвалене судом першої інстанції, у зв`язку з чим саме такий суд мав повноваження вирішувати питання щодо розподілу судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги на ухвалу суду.
Водночас, колегія суддів враховує, що судовий збір зараховано на рахунок саме Харківського апеляційного суду, та ОСОБА_1 , як стягувач у виконавчому провадженні, не повинен сплачувати судовий збір як за подання скарги до суду першої інстанції, так і на наступних стадіях судового процесу (за подання апеляційної скарги). 
При цьому, ОСОБА_1 вже неодноразово звертався з вимогами щодо ухвалення додаткового рішення про повернення судового збору як до суду першої, так і до суду апеляційної інстанції, однак йому відмовлено з посиланням на те, що відповідний суд не має компетенції для вирішення цього питання. Таким чином, право заявника на розподіл і компенсацію йому судових витрат залишається незахищеним дотепер, чим порушуються принципи цивільного судочинства, що є неприпустимим.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 і повернення йому судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду у розмірі 536,80 грн. Відповідне судове рішення є підставою для формування відповідного подання про повернення коштів.
Щодо комісії банку, то такі витрати не віднесені ЦПК України до судових витрат, тож питання про їх розподіл і повернення судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Основ`янського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Клопотання ОСОБА_1 щодо прийняття додаткового рішення щодо повернення судового збору за подання ним апеляційної скарги на ухвалу Основ`янського районного суду м. Харкові від 08 листопада 2023 року – задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений 14 грудня 2023 року за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп за квитанцією Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» № 0.0.3355788623.1, отримувач ГУК Харків обл/мХар Основ"ян/22030101, рахунок отримувача: UA398999980313161206080020661.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді Н.П. Пилипчук 

В.Б. Яцина