ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року 
м. Київ

справа №420/16989/25
адміністративне провадження № К/990/44305/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,

розглянув як суд касаційної інстанції у порядку письмового провадження справу №420/16989/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2025 про повернення апеляційної скарги (головуючий Кравченко К.В., судді: Джабурія О.В., Вербицька Н.В.)

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкової вимоги; рішення про опис майна у податкову заставу; акта опису майна; зобов`язання Головного управління ДПС в Одеській області видалити запис про обтяження із Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 у справі №420/16989/25 повернуто заявнику.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18.11.2025 відкрито провадження за касаційною скаргою позивача.

Ухвалою від 26.01.2026 касаційний розгляд справи призначено у порядку письмового провадження на 27.01.2026.

Верховний Суд у справі, що розглядається, з`ясував наступне.

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкової вимоги від 20.02.2024 №0000916-1305-1532; рішення про опис майна у податкову заставу від 27.02.2024 №124/15-32-13-05-46; акта опису майна від 03.07.2024 №454/15-32-13-02-35, зобов`язавши Головне управління ДПС в Одеській області видалити запис про обтяження (реєстраційний номер 31440461 від 11.07.2024) із Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову.

Позивач звернувся з апеляційною скаргою.

Оскаржуваною ухвалою апеляційну скаргу повернуто заявнику. Судом установлено, що ухвала суду про залишення апеляційної скарги без руху виконана в частині надання доказів про сплату судового збору в повному розмірі. У свою чергу, доказів надіслання апеляційної скарги з додатками іншим учасникам справи апелянтом суду не надано. Суд вказав, що оскільки апелянт після залишення апеляційної скарги без руху не усунув недоліки, апеляційну скаргу слід повернути апелянтові. 

Позивач з рішенням суду апеляційної інстанції не погодився, подав касаційну скаргу до Верховного Суду. В обґрунтування касаційної скарги позивач зазначає, що ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги є незаконною, оскільки всі недоліки були усунуті в повному обсязі, а вимога щодо окремих доказів надіслання копії апеляційної скарги є надмірно формальною та не відповідає нормам КАС України, Положенню про ЄСІТС та практиці Верховного Суду. Як вважає позивач, автоматичне надіслання копії апеляційної скарги через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС виключає необхідність надання окремих доказів до суду. Позивач посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02.05.2025 у справі №420/16769/24, від 06.02.2025 у справі №990/262/24, від 10.10.2024 у справі №380/29354/23, від 08.02.2024 у справі №480/8341/22. Позивач відзначає, що надмірне бюрократичне навантаження на нерезидента України - громадянина США призводить до порушення права на справедливий суд та доступ до правосуддя, гарантованого ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції. Згідно практики ЄСПЛ обмеження доступу до суду через формальні вимоги порушує суть права, особливо для іноземців ("Аль-Дулімі та Монтана Менеджмент Інк. проти Швейцарії"); право на доступ до суду включає ефективну можливість оскарження рішень без непропорційних перешкод ("Наталія Михайленко проти України"). На підставі викладеного, позивач просить скасувати ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2025 про повернення апеляційної скарги і направити справу до П`ятого апеляційного адміністративного суду для відкриття апеляційного провадження та розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідач правом подання відзиву не скористався, що не перешкоджає касаційному розгляду справи.

Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів виходить з такого.

Як встановлено у цій справі, рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2025 апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ч.2 ст.298 КАС України, у зв`язку з несплатою судового збору в повному розмірі, ненаданням доказів надіслання іншим учасникам справи апеляційної скарги з додатками та надано апелянту строк протягом 10 днів з моменту отримання вказаної ухвали суду для усунення недоліків поданої апеляційної скарги.

З оскаржуваної ухвали слідує, що 09.10.2025 до апеляційного суду надійшла заява позивача про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої було додано ордер на надання правничої допомоги та квитанцію №8F73-157R-SQ1E на суму 1916,04грн.

Апеляційний суд констатував, що ухвала суду від 03.10.2025 була виконана в частині надання доказів про сплату судового збору в повному розмірі. Доказів надіслання апеляційної скарги з додатками іншим учасникам справи апелянтом суду не надано.

Отже, в зазначений термін та на момент винесення даної ухвали від апелянтом не усунуто всіх встановлених ухвалою суду від 03.10.2025 недоліків апеляційної скарги.

Посилаючись на п.1 ч.4 ст.169 КАС України (з урахуванням положень ч.2 ст.298 КАС України), суд дійшов висновку, що оскільки апелянт після залишення апеляційної скарги без руху не усунув недоліки, які були визначені ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2025, на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України апеляційну скаргу слід повернути скаржнику.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи. 

Можливість забезпечення права на апеляційний перегляд справи є також однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства (частина третя статті 2 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Положення статті 296 КАС України визначають форму та зміст апеляційної скарги.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 296 КАС України визначено, що до апеляційної скарги додаються копії апеляційної скарги та доданих до неї письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга та додані матеріали подаються до суду в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання скарги та доданих матеріалів в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини дев`ятої статті 44 КАС України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати до суду доказ надсилання цих матеріалів іншим учасникам справи.

Згідно із частиною першою статті 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

Пунктом 29 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (Положення про ЄСІТС) визначено, що у разі подання до суду документів в електронній формі учасник зобов`язаний у випадках, визначених процесуальним законодавством, надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Керуючись викладеним нормативним регулюванням, суд зазначає наступне.

Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного оскарження судового рішення. Можливість (право) оскарження судових рішень у суді апеляційної інстанції є складовою права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Зокрема, право на апеляційне оскарження реалізується у спосіб подання в установленому порядку апеляційної скарги, форма та зміст якої також визначається процесуальним законом.

Умовою прийнятності апеляційної скарги до розгляду є її відповідність вимогам щодо форми і змісту, а також дотриманні термінів її подачі, обов`язковому поданні переліку матеріалів, що повинні бути додані до неї.

Альтернативою звернення учасників справи до суду із позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі, є звернення з процесуальними документами в електронній формі через підсистему ЄСІТС «Електронний кабінет».
У разі подання до суду в електронній формі апеляційної скарги та документів, що до неї додаються, учасник справи зобов`язаний надати до суду доказ надсилання цих матеріалів іншим учасникам справи. Така вимога кореспондується з приписами, викладеними у Положенні про ЄСІТС - у разі подання до суду документів в електронній формі учасник зобов`язаний у випадках, визначених процесуальним законодавством, надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

З матеріалів справи слідує, що позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, звернувся через «Електронний суд» до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою. До апеляційної скарги додано ордер на надання правничої (правової) допомоги та квитанція про сплату судового збору.

Апеляційний суд встановив, що при подачі апеляційної скарги було сплачено судовий збір не в повному обсязі. Крім того, апелянтом не долучено до матеріалів апеляційної скарги докази направлення її копії іншим учасникам. З огляду на встановлені обставини, суд залишив апеляційну скаргу без руху, надав скаржнику строк для виправлення недоліків апеляційної скарги і вказав, що позивачу необхідно подати платіжний документ про сплату судового збору та докази надсилання апеляційної скарги з додатками через систему «Електронний суд» або листом з описом вкладення поштового відправлення іншим учасникам справи копії апеляційної скарги з доданими до неї додатками

Втім, надавши в межах встановленого судом строку платіжний документ про сплату судового збору, позивач не надав докази надіслання апеляційної скарги іншим учасникам справи.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 298 КАС України апеляційна скарга повертається, якщо апелянт не усунув недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно з частиною другою статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Аналіз положень статей 44, 169, 296, 298 КАС України дозволяє зробити висновок про те, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і підлягає поверненню у випадку невиконання скаржником вимог, зокрема, щодо неподання доказів надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

З указаного слідує, що судом апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу позивачу, у зв`язку із невиконанням ним вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, не порушено норми процесуального права.

Надаючи оцінку доводам касаційної скарги суд ураховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пункти 50-51, 69, та «Walchli v. France», №35787/03, пункт 29).

Одночасно, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
У касаційній скарзі позивач посилається на практику Верховного Суду, яку, на переконання скаржника, суд апеляційної інстанції не врахував.

Позивач зазначає, що у постанові КАС ВС від 02.05.2025 у справі №420/16769/24 суд вказав, що процесуальна вимога щодо направлення копії апеляційної скарги має бути оцінена не лише з формальної, а й з функціональної точки зору. Судом також враховано, що скаржник мав об`єктивні підстави не використовувати альтернативні способи направлення копії апеляційної скарги (зокрема, в паперовій формі), оскільки підсистема ЄСІТС є пріоритетним та обов`язковим каналом комунікації між учасниками, а позивач активно користувалася цією системою.

Як зауважує позивач, постановою від 10.10.2024 у справі №380/29354/23 Суд скасував повернення апеляційної скарги за подібних обставин, наголошуючи на пріоритеті електронного судочинства для забезпечення ефективності.
У постанові ВП ВС від 06.02.2025 у справі №990/262/24 Суд зазначив, що ухвалу надіслано через ЄСІТС, оскільки сторона зареєстрована, і це вважається врученням. 

У постанові КАС ВС від 08.02.2024 у справі №480/8341/22 Суд указав, якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу воно вважається врученим.

Суд звертає увагу, що у касаційній скарзі повинні бути зазначені правові висновки Верховного Суду, щодо конкретних норм права, які за наявність подібних правовідносин, не враховані судом апеляційної інстанції.

З постанови Верховного Суду у справі №420/16769/24 слідує, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, виходив з того, що скаржником не було усунуто недолік, визначений в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху, а саме щодо необхідності надання доказів надсилання копії апеляційної скарги від 02.10.2024 позивачу. Апеляційний суд вважав, що надіслання 14.10.2024 через підсистему ЄСІТС документа, підписаного іншим представником, не є належним доказом надсилання копії первинної апеляційної скарги. Верховний Суд порівняв зміст наявних у справі апеляційних скарг від 02.10.2024 та від 14.10.2024 та встановив, що вони є тотожними за обсягом, структурою, викладом доводів, зазначеними нормами права та переліком доданих документів. Відмінність у даті формування та особі-підписанті, не вплинула на суть документа. Повторне технічне формування апеляційної скарги в ЄСІТС, яке не змінило її змісту, а було зумовлене необхідністю використання РНОКПП для адресування документа, за своєю суттю виконує функцію копії, необхідної для ознайомлення іншої сторони. Верховний Суд виходить із того, що процесуальна вимога щодо направлення копії апеляційної скарги має бути оцінена не лише з формальної, а й з функціональної точки зору. У даному випадку, позивач отримала через свій електронний кабінет в ЄСІТС документ, що за змістом є апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.09.2024. Той факт, що цей документ був технічно сформований в системі ЄСІТС повторно та підписаний іншим уповноваженим представником скаржника (повноваження якого підтверджені долученими документами), не може вважатися таким, що порушив права позивача чи свідчить про невиконання вимог суду щодо інформування позивача про зміст апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду у справі №380/29354/23 скасовано ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги. Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що судом апеляційної інстанції повернуто первісну апеляційну скаргу без належної попередньої перевірки вручення ухвали про залишення її без руху представнику позивача, останній не отримував процесуальні документи від апеляційного суду, а отже, не мав можливості виконати ухвалу суду про залишення первісної апеляційної скарги без руху. Верховний Суд зауважив, що у випадку внесення відповідальним працівником суду некоректної інформації щодо ідентифікації особи користувача, повідомлення про доставлення електронного листа, сформоване через автоматизовану систему документообігу такого суду, не може розцінюватися як належний доказ, що свідчить про дату вручення судового рішення учаснику справи з використанням підсистеми «Електронний суд». За таких обставин, висновок суду апеляційної інстанції щодо належного повідомлення заявника про рух первісної касаційної скарги є помилковим, а отже, ухвалу про її повернення постановлено за відсутності правових підстав.

У справі №990/262/24 ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду позовну заяву повернуто особі, яка її подала. Суд виходив з того, що в межах установленого судом строку на усунення недоліку позовної заяви. Залишаючи ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви без змін, Велика Палата Верховного Суду встановила, що позивачка пройшла процедуру реєстрації в ЄСІТС. Оскільки позивачка на час реєстрації Електронного кабінету займала посаду судді, то вона також отримала доступ до своїх проваджень та документів за цими провадженнями з початку роботи Кабінету ЕС на підставі встановлених відповідних відміток в автоматизованій системі документообігу суду та зазначення РНОКПП співробітника суду. Позивачка могла змінювати користувача в правому верхньому куті, обиравши пункт «Суддя» або фізична особа. Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не мала змоги отримати ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху через Електронний кабінет ЄСІТС, є безпідставними, оскільки після припинення трудових відносин з судом доступ до вказаного кабінету у неї залишився, вона є користувачем підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» як фізична особа.

У постанові у справі №480/8341/22 Суд дійшов висновку що сам факт ненадіслання судом першої інстанції [безпосередньо] позивачеві копії судового рішення - ухваленого за наслідками розгляду справи - на паперових носіях (тобто засобами поштового зв`язку), але за наявності підтвердження належного надіслання (як і вручення) копії судового рішення представнику позивача (адвокату) із застосуванням ЄСІТС, не дає достатніх підстав вважати, що позивач не отримав судового рішення, відповідно не міг знати про результат розгляду своєї справи, з яким він, власне, не погоджується. Висловлені у цьому зв`язку доводи про відсутність зв`язку (спілкування) зі своїм адвокатом, як і відсутність позивача за повідомленою суду адресою (місцем проживання) протягом кількох місяців, на яких, головним чином, побудована позиція позивача щодо позбавлення [його] можливості на апеляційне оскарження судового рішення, не дають підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Суд касаційної інстанції відхиляє доводи скаржника, які ґрунтуються на висновках Верховного Суду, викладених у постановах, на які посилається скаржник, оскільки правовідносини в цій справі очевидно не є релевантними.

Таким чином, суд касаційної інстанції не знаходить у касаційній скарзі обґрунтованих доводів у підтвердження наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення. Доводи й аргументи заявника касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.

У справі, що розглядається, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2025 у справі №420/16989/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------
В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева
Р.Ф. Ханова
Судді Верховного Суду