Справа № 199/6856/24
(2/199/476/25) 

РІШЕННЯ
Іменем України
(заочне)

01.12.2025 року  Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра

у складі головуючого судді – Авраменка А.М.,
при секретарі судового засідання – Кріпаченко М.Д.,

за участю представника позивача – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи – ОСОБА_4 , Амур-Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства, зобов`язання вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що ОСОБА_4 в період з 11 квітня 2015 року по 15 травня 2018 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідача народилась дитина – дочка  ОСОБА_5 , батьком якої в актовому записі про народження дитини записано відповідача. В той же час, ще з кінця 2015 року  ОСОБА_4 з відповідачем припинили проживати разом, а також фактично прикинили шлюбно-сімейні відносини. Відповідач ще в 2015 році припинив своє навчання у Дніпровській медичній академії та виїхав за межі України. Разом з тим, з 2016 року позивач став проживати разом із ОСОБА_4 , саме під час такого спільного проживання і наражилась вказана дитина, фактичним батьком якої є позивач, а відповідач записаний батьком при народженні цієї дитини лише на підставі ст.122 ч.2 СК України, оскільки дитина народжилась до спливу десяти місяців після розірвання шлюбу відповідача та ОСОБА_4 . За таких обставин позивач, стверджуючи, що саме він є біологічним батьком дитини, звернувся до суду із даним позовом, в якому просив суд визнати його батьком дитини, виключивши з актового запису про народження дитини відомості про відповідача, як батька дитини, із внесенням відомостей про позивача, як батька дитини, змінивши при цьому прізвище дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », а по батькові з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ». Також позивач просив суду зобов`язати орган ДРАЦ видати нове свідоцтво про народження дитини.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу відповідний строк для усунення виявлених недоліків його позову.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2024 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням позивачем виявлених недоліків його позову позовну заяву прийнято д о розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2025 року частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2025 року задоволено частково клопотання представника позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи. Цією ухвалою провадження у справі зупинено на час проведення призначеної судової експертизи.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 07 травня 2025 року провадження у справі поновлено, оскільки матеріали цивільної справи повернулись до суду з експертної установи без виконання ухвали суду про призначення у справі відповідної експертизи через неявку третьої особи ОСОБА_4 разом з дитиною для проведення експертизи.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 10 червня 2025 року, постановленою без оформлення окремого документу, однак із зазначенням у протоколі судового засідання, підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті.
В останнє судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в ході розгляду справи свої позовні вимоги підтримував в повному обсязі, надав суду додатково письмові пояснення, в яких із посиланням на норми цивільного процесуального законодавства та правові висновки Верховного Суду просив суд взяти до уваги, що третя особа у справі ОСОБА_4 знала про призначену судом експертизу, однак на неї з дитиною свідомо не з`явилась, що перешкодило проведенню експертизи, а отже є підставою для трактування такої неявки на користь позивача. Проти заочного розгляду справи позивач не заперечував.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову в повному обсязі з підстав та за обставин, викладених у позові і встановлених судом, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву не скористався, жодних заяв/клопотань до суду не подавав.
Третя особа ОСОБА_4 , її представник у судові засідання з розгляду справи по суті не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, натомість під час підготовчого провадження у справі проти прозову заперечували, як і проти призначення у справі відповідної судової молекулярно-генетичної експертизи.
Третя особа – відповідний територіальний орган ДРАЦС в судове засідання не з`явився, натомість надіслав до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності.
За таких обставин у відповідності до ст.ст.211, 223, 240, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання за наведеної явки учасників справи та здійснити розгляд справи по суті в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.
Вислухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.
Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини сторін.
Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач та третя особа у справі ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 11 квітня 2015 року по 15 травня 2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією заочного рішення суду про розірвання шлюбу.
02 серпня 2018 року, тобто до спливу десяти місяців після розірвання вищевказаного шлюбу, народилась ОСОБА_5 , матір`ю якої записано третю особу у справі ОСОБА_4 , а батьком відповідача, про що Амур-Нижньодніпровським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено актовий запис №1060 від 14 серпня 2018 року. Викладене підтверджується копією свідоцтва про народження, копією відповідного актового запису.
Судом також встановлено, що третя особа у даній справі ОСОБА_4 у вересні 2019 року зверталась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська як позивач із позовом до ОСОБА_3 , треті особи – ОСОБА_2 , Амур-Нижньодніпровський районний у м. Дніпрі ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, про виключення з актового запису відомостей про батька дитини. У своєму позові ОСОБА_4 просила суд зобов`язати Амур-Нижньодніпровський районний у м. Дніпрі ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області внести зміни до актового запису №1060 від 14 серпня 2018 року про народження ОСОБА_5 , а саме виключити відомості про батька дитини ОСОБА_3 , вказавши у графі батьком дитини ОСОБА_2 , який є позивачем у даній справі, що розглядається. За даним позовом було відкрито провадження у цивільній справі за №199/6641/19. У зазначеному позові ОСОБА_4 посилалась на те, що вона з початку 2016 року припинила проживати з відповідачем ОСОБА_3 , сімейно-шлюбні відносини між ними були припинені також з означеної дати. Крім того ОСОБА_5 послалась в означеному позові, що дитина  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилась саме від спільного проживання зі  ОСОБА_2 . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2019 року у зв`язку із повторною неявкою позивача зазначену позовну заяву залишено без розгляду. Викладене підтверджується копією позову, копією ухвали суду.
Матеріали цивільної справи містять фотографію позивача та ОСОБА_4 у пологовому будинку разом із новонародженим немовлям, чисельні фотографії позивача разом із дитиною – дівчинкою, а також фотографії позивача та ОСОБА_4 із дитиною – тією ж дівчинкою – у різний періоду віку останньої. Крім того, матеріали справи також містять декілька відеозаписів позивача разом із тією ж дитиною, що і на зазначених фотографіях. Характер, зміст фотографій та відеозаписів свідчать про наявність теплих, дружніх, близьких взаємовідносин між дитиною та позивачем, які можуть бути притаманними і відносинам між батьком та дитиною.
Ухвалою суду від 07 лютого 2025 року у даній цивільній справі за клопотанням сторони позивача призначалась судова молекулярно-генетична експертиза для підтвердження або спростування батьківства позивача щодо дитини  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При вирішенні клопотання про призначення означеної експертизи та оголошенні ухвали про призначення такої експертизи третя особа у справі ОСОБА_4 , її представник були присутніми, про необхідність явки до експертної установи для участі у експертизі (відібрання зразків для дослідження) третя особа ОСОБА_4 повідомлялась, крім того на адресу вказаної третьої особи направлялись виклики/повідомлення про необхідність явки до експертної установи з дитиною для проведення призначеної судом експертизи. В той же час, ОСОБА_4 разом з дитиною до експертної установи так і не з`явилась повторно, внаслідок чого матеріали цивільної справи були повернуті до суду з експертної установи без виконання ухвали суд про призначення експертизи.
Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі – Конвенція про права дитини), Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5 (далі – Правила державної реєстрації), Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 (далі – Правила внесення змін).
Так, за змістом ст.ст.9, 15, 16 ЦК України, ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Різновидами способів захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є встановлення, припинення, зміна правовідношення.
Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також у випадках, встановлених законом, – з рішення суду.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічні положення викладені в ст.5 СК України.
Відповідно до ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122, 125 СК України.
Нормою ст.122 ч.ч.1, 2 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Схожі за змістом положення містить п.20 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації.
Положеннями ст.133 СК України передбачено, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік – батьком дитини.
Положеннями ст.125 ч.2 п.3 СК України визначено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.
Згідно ст.129 ч.1 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.
Положеннями ст.128 ч.2 СК України визначено, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
В свою чергу, за змістом ст.ст.12, 76, 81, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Нормою ст.134 СК України передбачено, що на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Згідно п.20 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
В свою чергу, за змістом пп.2.13.1 п.2.13, пп.2.16.2, 2.16.4, 2.16.7 п.2.16 Правил внесення змін підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, окрім іншого, є рішення суду про визнання батьківства (материнства), виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. За наявності рішення суду щодо оспорювання батьківства або материнства в актовому записі про народження дитини виправляються відомості, про які зазначено в рішенні суду. На підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
За змістом ст.7 СК України, ст.3 Конвенції про права дитини регулювання сімейних відносин, зокрема судами, має здійснюватися з максимально можливим та першочерговим урахуванням і забезпеченням інтересів дитини.
За змістом ст.ст.7, 9 Конвенції про права дитини, ст.ст.11, 14 Закону України «Про охорону дитинства» дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування, проживати разом з батьками. Дитина та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятками, передбаченими законом.
Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.
Аналізуючи встановлені в ході розгляду справи на підставі таких доказів фактичні обставини спірних правовідносин сторін в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог, а отже і про можливість задоволення позову, однак часткового, виходячи з наступного.
Так, згідно наведених судом вище норм законодавства особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. При цьому вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про такого чоловіка, як батька дитини, з актового запису про народження дитини шляхом внесення відповідних змін до означеного актового запису про народження дитини, в тому числі і шляхом внесення відомостей про дійсного біологічного батька дитини.
У своїх рішеннях ЄСПЛ вказав, що в подібних справах має враховуватися справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. Усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення (§23 рішення). ЄСПЛ звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» («Kautzor v. Germany»), від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» («Ahrens v. Germany»).
Обов`язковою передумовою для звернення до суду із вищевказаним позовом про визнання батьківства, виключення з актового запису про народження дитини відомостей про чоловіка, як батька дитини, та внесення відомостей до актового запису про народження дитини про дійсного її біологічного батька є наявність кровного споріднення між особою, яка вважає себе батьком, і дитиною. Доведення такого кровного споріднення є і обов`язковою умовою та підставою для задоволення відповідного позову. Доказами у даній категорії цивільних справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
ЄСПЛ, рішення якого є джерелом права згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999%). Доказова цінність такого тесту суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, №3451/05, §34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має вирішальне значення в процесі дослідження факту батьківства та вирішення спору цієї категорії.
Наведена судом вище правова позиція кореспондується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06 квітня 2021 року по справі №235/143/19, від 14 квітня 2021 року по справі №644/9720/16-ц, від 21 квітня 2021 року по справі №640/4304/17, від 17 грудня 2021 року по справі №683/1732/17, від 26 січня 2022 року по справі №202/5601/18, від 01 березня 2023 року по справі №715/646/21, від 19 червня 2023 року по справі №180/568/19.
Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, спрямований на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (ст.109 ЦПК України). Зазначений висновок щодо застосування норм права наведено у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі №523/4928/17.
У постанові Верховного Суду від 10 травня 2022 року в справі №473/1343/18 зазначено, що ст.109 ЦПК України встановлює процесуальні наслідки для осіб, які ухиляються від участі в експертизі. Суд може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні лише у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо. Застосування наслідків ухилення від участі в експертизі можливе лише після постановлення ухвали про призначення експертизи та підтвердження факту ухилення особи від участі в експертизі. Ухиленням від участі в експертизі є умисні дії особи, яка бере участь у справі, метою яких є неможливість проведення експертизи.
Норма ст.109 ЦПК України є імперативною щодо правових наслідків ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі. Законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення факту ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо провести експертизу для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту, для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі №686/3582/16-ц, від 20 вересня 2023 року у справі №585/972/22, від 06 листопада 2024 року у справі №334/6732/21, від 23 квітня 2025 року по справі №935/1698/22.
Стосовно обставин спірних правовідносин учасників справи у даній цивільній справі, то оцінюючи встановлені судом в ході розгляду справи фактичні обставини, як то народження третьою особою у справі ОСОБА_4 дочки  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до спливу десяти місяців після припинення шлюбу ОСОБА_4 з відповідачем, внаслідок чого останнього було записано батьком зазначеної дитини, враховуючи юридично значущу поведінку ОСОБА_4 , а саме: факт звернення нею у 2019 році до суду із власним позовом та зміст такого позову у цивільній справі №199/6641/19, в якому ОСОБА_4 фактично стверджує про батьківство ОСОБА_2 щодо малолітньої  ОСОБА_5 , фактичне ухилення ОСОБА_4 від участі у проведенні призначеної судом вже у даній цивільній справі судової молекулярно-генетичної експертизи задля підтвердження або спростування батьківства позивача щодо вказаної дитини, обізнаність ОСОБА_4 із фактом призначення такої експертизи (присутність у судовому засіданні, в якому була постановлена ухвала про призначення відповідної експертизи та спрямування на адресу/отримання ОСОБА_4 /її представником повідомлень про необхідність явки до експертної установи з дитиною), що свідчить про небажання ОСОБА_4 отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про встановлення батьківства, а також приймаючи до уваги зміст поданих стороною позивача фотографій і відеозаписів, які свідчать про наявність близьких відносин як між позивачем та ОСОБА_4 , так і між позивачем і малолітньою дитиною  ОСОБА_5 , суд на підставі сукупності означених доказів та фактичних обставин, їх взаємозв`язку, а також керуючись положеннями ст.109 ЦПК України приходить до висновку про правомірність, обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог, а отже і наявність підстав для задоволення позову, однак часткового – шляхом визнання позивача батьком вказаної дитини, виключення із актового запису про народження дитини відомостей про відповідача, як про батька дитини, та шляхом внесення до означеного актового запису про народження дитини відомостей про позивача як про дійсного біологічного батька  ОСОБА_5 із відповідною зміною прізвища самої дитини на прізвище позивача, а також по батькові дитини у відповідності до імені позивача у відповідності до ст.ст.145, 147 СК України.
Частковість задоволення позовних вимог полягає у відмові в задоволенні вимоги про зобов`язання видати нове свідоцтво про народження  ОСОБА_5 , оскільки за змістом ст.ст.6, 18, 19, 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», п.3 розділу IV Правил державної реєстрації, пп.2.13.1 п.2.13 розділу II, 2.22 розділу II Правил внесення змін внаслідок внесення змін до актового запису про народження на підставі рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження відбувається повторна видача свідоцтва про народження, тобто старе свідоцтво про народження із відомостями про позивача як батька дитини замінюється новим, в якому відомості про позивача вже будуть відсутні. І для видачі такого нового свідоцтва необхідність зазначення обов`язки його видати немає, оскільки для видачі нового свідоцтва про народження цілком достатнім є рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження та інші рішення суду, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
На підставі викладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст.3, 7, 9 Конвенції про права дитини, ст.ст.9, 11, 15, 16 ЦК України, ст.ст.5, 7, 18, 121, 122, 128, 129, 133, 134 СК України, п.20 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації, пп.2.13.1 п.2.13, пп.2.16.2, 2.16.4, 2.16.7 п.2.16 Правил внесення змін, ст.ст.11, 14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ), треті особи – ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ), Амур-Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (ЄДРПОУ 33339868; адреса місцезнаходження: 49081, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 15), про визнання батьківства, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати громадянина України  ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; уродженця м. Дніпропетровська; РНОКПП НОМЕР_1 ) батьком дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки м. Дніпра.
Виключити з актового запису №1060 від 14 серпня 2018 року про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Амур-Нижньодніпровським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, відомості про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як батька дитини.
Внести зміни до актового запису №1060 від 14 серпня 2018 року про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Амур-Нижньодніпровським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, вказавши батьком дитини громадянина України  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Дніпропетровська, та змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », а по батькові з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ».
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко