РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 грудня 2025 року	Справа № 495/710/25	
 	Номер провадження 2-а/495/18/2025	

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Братків І. І., 
за участі секретаря судового засідання Трофімчук О. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгороді-Дністровському адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 251951 від 24.01.2025
В С Т А Н О В И В:
03.02.2025 ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з адміністративним позовом до Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 251951 від 24.01.2025, відповідно до якого позивач просить визнати протиправним та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 N?251951 від 24.01.2025, складену старшим прикордонних нарядів в пункті пропуску через державний кордон «Паланка-Маяки-Удобне» ОСОБА_2 , справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 статті 203 КУпАП - закрити.
Короткий виклад позицій позивача.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 зверталася до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області з заявою про визнання її особою, яка потребує додаткового захисту. ГУ ДМС в Одеській області було оформлено особову справу N?20230Д0028 та за результатами прийняття такої заяви до розгляду 30.05.2023 було видано ОСОБА_1 . Довідку про звернення за захистом в Україні N?014062. Дію вказаної довідки вже декілька разів було продовжено. Як вбачається з копії Довідки, востаннє її дію було продовжено до 26.06.2025.
15.01.2025 ОСОБА_1 отримала попередження №5/1-3 про неприпустимість перебування на території України. А саме, було встановлено, що відповідно до рішення Державної міграційної служби України від 26.11.2024 №173-24, їй було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
У той же день, 15.01.2025, ОСОБА_1 звернулась до територіального органу ДСМ із заявою про припинення розгляду її заяви у зв`язку з виїздом за кордон. Довідка ОСОБА_1 про звернення за захистом в Україні серії 014062, термін дії до 26.06.2025, згідно Наказу УПШЗІ ГУ ДМС в Одеській області від 15.01.2025 №11 визнана недійсною та, відповідно до статті 10 Закону України «Про біженців та осіб які потребують додаткового захисту» була вилучена.
Окрім цього роз`яснено, що, згідно з п.16 статті 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту», особа, яка отримала повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і не використала право на його оскарження, повинна залишити територію України в установлений строк, що не перевищує 30 діб, якщо немає інших законних підстав для перебування в Україні, встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".
На виконання вимог закону, з метою перетину державного кордону України 24.01.2025 ОСОБА_1 прибула до пункту пропуску через державний кордон України «Паланка-Маяки-Удобне».
На вказаному пункті пропуску ОСОБА_1 надала усі наявні вищевказані у неї документи, у тому числі екстрений проїзний документ N?507744 від 06.01.2025, як документ, який посвідчує її особу та надає їй право на виїзд з України.
24.01.2025 старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску через державний кордон «Паланка-Маяки-Удобне» ОСОБА_2 було складено Постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 N? НОМЕР_3 від 24.01.2025 у розмірі 5 100,00 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 статті 203 КУпАП.
Позивач вважає Постанову про накладення адміністративного стягнення N?251951 від 24.01.2025 протиправною, прийнятою без повного та об`єктивного розгляду справи про адміністративне правопорушення, відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій Позивача, тому і не підтверджує наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 статті 203 КУпАП.
Щодо протиправності прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення №251951 від 24.01.2025.
В оскаржуваній постанові Відповідачем вказано, що «25.01.2025 року о 09 год. хв.хв., у пункті пропуску через ДПКУ «Паланка-Маяки-Удобне» на напрямку «виїзд» встановлено порушення іноземцем правил перебування в Україні, а саме громадянка рф ОСОБА_3 , яка надала на паспортний контроль проїзний документ виданий 06.01.2025 на своє ім?я без відмітки про в`їзд в Україну або документа, що підтверджує законність підстав перебування на території України у відповідний період згідно частини 1 статті 13 Закону України «Про прикордонний контроль», тобто недодержалась встановленого порядку реєстрації на території України, чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.2 статті 203 КУпАП. Вину громадянки рф ОСОБА_4 підтверджено і поясненнями, і рапортом прикордонного наряду».
Натомість, необхідно зазначити наступне.
Як зазначалося вище ОСОБА_1 зверталася до Головно управління Державної міграційної служби в Одеській області з заявою про визнання її особою, яка потребує додаткового захисту. ГУ ДМС в Одеській області було оформлено особову справу N?202300028 та за результатами прийняття такої заяви до розгляду 30.05.2023 було видано ОСОБА_1 . Довідку про звернення за захистом в Україні N?014062.
У зв`язку з тривалим розглядом заяви ОСОБА_1 про визнання її особою, яка потребує додаткового захисту, термін дії Довідки про звернення за захистом в Україні продовжувався чотири рази, як вбачається з копії такої Довідки: до 19.12.2023; до 19.06.2024; до 26.12.2024; до 26.06.2025.
Тобто, у визначені законодавством України строки та дотримуючи передбаченої процедури, ОСОБА_1 зверталася до органів Державної міграційної служби для оформлення їй документів.
Одразу після отримання рішення Державної міграційної служби України 26.11,2024 N?173-24, ОСОБА_1 звернулася до Міжнародного Товариства Червоного Хреста (МТЧХ) з метою отримання екстреного проїзного документа, який був виданий їй 06.01.2025, а саме Екстрений проїзний документ N? НОМЕР_4 , як посвідчує особу.
Такий екстрений проїзний документ видається МТЧХ особам, які не мають паспорта чи будь-якого іншого документа.
ОСОБА_1 надавала вищезазначені документи, які підтверджували законність її перебування на території України.
Окрім цього, як вказувалося вище, ОСОБА_1 було роз`яснено, що, згідно з п.16 статті 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту», особа, яка отримала повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і не використала право на його оскарження, повинна залишити територію України в установлений строк, що не перевищує 30 діб, якщо немає інших законних підстав для перебування в Україні, встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".
Зауважує, що 15.01.2025 ОСОБА_1 отримала попередження N?5/1-3 про неприпустимість перебування на території України, де вказувалося про строк, протягом якого вона зобов`язана покинути територію України, а вже 24.01.2025 Позивачка прибула на пункт пропуску через державний кордон «Паланка-Маяки-Удобне», тобто для перетину кордону вона прибула менше, ніж через 10 днів з дня отримання попередження.
Зважаючи на зазначене, вважає, що ОСОБА_1 не порушувала законодавства України та перебувала на території України на законних підставах.
Вважає, що твердження Відповідача про вчиненення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є необґрунтованим. Позивачка діяла у відповідності до законодавства України, зокрема Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту або тимчасового захисту», дотримуючись встановленого порядку реєстрації та подання документів.
Документально підтверджено, що ОСОБА_1 мала дійсну Довідку про звернення за захистом в Україні, термін дії якої неодноразово продовжувався у зв?язку з розглядом її заяви. Крім того, після отримання рішення про відмову у визнанні особою, яка потребує додаткового захисту вона діяла відповідно до п.16 статті 10 зазначеного Закону, вчасно отримавши попередження про необхідність залишення території України розпочавши процедуру виїзду у встановлений строк.
Таким чином, вказує, що у її діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч.2 ст.203 КУпАП, а Постанова про накладення адміністративного стягнення N?251951 від 24.01.2025 є протиправною підлягає скасуванню.
Відзив на позовну заяву.
11.03.2025 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області через систему «Електронний суд» від представника відповідача військової частини НОМЕР_5 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову х таких підстав.
24.01.2025 о 09:00 в пункті пропуску через державний кордон «Маяки-Удобне-Паланка» під час здійснення прикордонного контролю на виїзд з України прикордонним нарядом виявлено громадянку російської федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка порушила правила перебування в Україні, а саме надала на прикордонний контроль проїзний документ виданий 06.01.2025 на своє ім?я без відмітки про в?їзд в Україну або документа, шо підтверджує законність підстав перебування на території України у відповідний період згідно частини 1 статті 13 Закону України «Про прикордонний контроль тобто недодержалась встановленого порядку реєстрації на території України, чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 203 КУпАП.
Вину громадянки російської федерації ОСОБА_3 підтверджено поясненнями, рапортом прикордонного наряду.
24.01.2025 громадянку російської федерації ОСОБА_5 , 03.07.1997 р. притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 (п?ять тисяч сто) грн.
Твердження позивача про протиправність дій старшого прикордонних нарядів в пункті пропуску через державний кордон «Маяки-Удобне - Паланка» вважає безпідставними.
Частиною другою статті 13 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 N?1710-VI законодавець покладає обов?язок підтвердження законності перебування та дотримання термінів перебування іноземця або особи без громадянства на території України у відповідний період на іноземця або особу без громадянства, що перетинають державний кордон.
Під час розгляду справи та надання пояснень громадянка російської федерації ОСОБА_3 не надала жодних офіційних підтверджень законності перебування на території України. Просить суд звернути увагу, що посадовою особою Держприкордонслужби в оскаржуваній постанові зазначено, що документів, які підтверджують продовження строку перебування в Україні, громадянка російської федерації не надала. Таким чином, при перетинанні державного кордону України на виїзд та під час розгляду справи про адміністративне правопорушення громадянка російської федерації ОСОБА_6 не виконала свій обов?язок підтвердити законність свого перебування на території України. У матеріалах справи про адміністративне правопорушення не міститься копій копії документів, а саме: «Довідка про звернення за захистом N? 014062», попередження N? 5/1-3 про неприпустимість незаконного перебування на території України, тобто законність перебування на території України документальним чином не підтверджено.
Окремо зауважує, що в своєму поясненні, наданому про факту вчинення правопорушення, позивач зазначила, що не виїхала у встановлений Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в зв?язку з втратою паспорта. Жодних інших пояснень, а саме щодо наявності з неї будь-яких підтверджуючих документів (їх копій) в своєму поясненні не зазначила. Будь-яких клопотань про долучення інформації про наявність документів (їх копій) які підтверджують законність в?їзду та перебування в Україні до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не висловлювала, незважаючи на ознайомлення позивача з правами, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в тому числі подавати докази та заявляти клопотання, про що свідчать її особисті підписи в Поясненні від 24.01.2025.
Отже, слід прийти до висновку, що копій документів, які позивач додала до позовної заяви, вона не мала та пред?явити їх посадовим особам НОМЕР_1 прикордонного загону, які здійснювали прикордонний контроль в пункті пропуску «Маяки-Удобне-Паланка» не могла.
Окремо зауважує, що додані до позовної заяви копії документів, а саме «Довідка про звернення за захистом №014062», попередження №5/1-3 про неприпустимість незаконного перебування на території України, встановленим порядком не завірені, тому не можуть слугувати доказами у справі.
Щодо посилання позивача на строки, в які позивач мав би виїхати з України незважаючи на те, що вказані вище документи не завірені та не можуть слугувати доказами.
Згідно з п.16 статті 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту», особа, яка отримала повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і не використала право н його оскарження, повинна залишити територію України в установлений строк, що не перевищує 30 діб, якщо немає інших законних підстав для перебування в Україні, встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".
Як свідчить аналіз вказаної норми Закону, строк починається з моменту отримання повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додатково захисту, яку як зазначає сам позивач було отримано нею у встановленому порядку (пряма мова «одразу після отримання рішення Державної міграційної служби України від 26.11.2024 N?173-24, ОСОБА_1 звернулася до Міжнародного Товариства Червоного Хреста (МТЧХ) з метою отримання екстреного проїзного документа, який був виданий їй 06.01.2025, а саме Екстрений проїзний документ N? НОМЕР_4 , який посвідчує особу».
Тобто 30-ти денний строк, в який позивач мала б покинути територію України розпочався набагато раніше за 06.01.2025 із врахуванням часу необхідного на отримання Екстреного проїзного документа N?507744, а попередження N?5/1-3 про неприпустимість перебування на території України, вже свідчить про незаконність перебування на території України.
Крім цього слід звернути увагу на те, що на момент отримання позивачем вказаного вище попередження, він вже мав документ, який дає право на виїзд з території України, а саме Тимчасовий проїзний документ, виданий 06.01.2025 року Представництвом Червоного хреста в Україні.
Отже посилання позивача на початок строку протягом якого вона зобов`язана покинути територію України 15.01.2025 року не відповідає строкам встановленим Законами України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту», України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".
Таким чином, дії старшого прикордонного нарядів в пункті пропуску через державний кордон відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » прикордонного загону Держприкордонслужби ОСОБА_7 є законними, постанова про накладення адміністративного стягнення N?251951 скасуванню не підлягає.
Аналізуючи вищевказане, слід констатувати наступне:
Постанова про накладення адміністративного стягнення від 24.01.2025 N?25195 винесена відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 203 КУпАП відповідає вимогам частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: 1) винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та Законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчиненя дії); 4) безсторонньо; 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на посягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
На підставі вищевикладеного, просить суд постанову про накладення адміністративного стягнення N?251951 від 24.01.2025, якою громадянку російської федерації ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, залишити без змін, а адміністративний позов без задоволення.
Рух справи у суді.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2025 справу передано на розгляд судді Боярському О. О.
Згідно розпорядження керівника апарату Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області №313 від 18.02.2025 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи у зв`язку із відстороненням від здійснення правосуддя судді ОСОБА_8 на підставі Рішення Першої Дисциплінарної палати від 03.02.2025 та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2025 справу передано на розгляд судді Анісімовій Н. Д.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.02.2025 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд.
Згідно розпорядження в.о. керівника апарату Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області №1268 від 20.05.2025 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи у зв`язку із звільненням з посади судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області судді ОСОБА_9 на підставі Рішення ВРП від 25.03.2025 та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2025 справу передано на розгляд судді Братків І. І.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.05.2025 справу прийнято до свого провадження та призначено судовий розгляд.
30.05.2025 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі, просили позов задовольнити.
03.07.2025 від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі, просили врахувати відзив на позовну заяву та відмовити в задоволення позову.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Фактичні обставини справи, встановлені судом. Нормативне обґрунтування, оцінка аргументів сторін, висновки суду.
Стаття 242 КАС України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Дослідивши повно та всебічно матеріали справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Судом встановлено, що 24.01.2025 було винесено постанову №251951 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.
Відповідно до постанови №251951 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення 25.01.2025 року о 09 год. хв.хв., у пункті пропуску через ДПКУ «Паланка-Маяки-Удобне» на напрямку «виїзд» встановлено порушення іноземцем правил перебування в Україні, а саме громадянка рф ОСОБА_3 , яка надала на паспортний контроль проїзний документ виданий 06.01.2025 на своє ім`я без відмітки про в`їзд в Україну або документа, що підтверджує законність підстав перебування на території України у відповідний період згідно частини 1 статті 13 Закону України «Про прикордонний контроль», тобто недодержалась встановленого порядку реєстрації на території України, чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.2 статті 203 КУпАП. Вину громадянки рф ОСОБА_4 підтверджено і поясненнями, і рапортом прикордонного наряду».
Стаття 19 Конституції України, передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. (ст. 10 КУпАП)
Іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України. (ст. 16 КУпАП)
Згідно ч. 2 ст. 203 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною нормою закону настає за перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився.
Згідно ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Кодексом України про адміністративні правопорушення закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. У сукупності ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.
За змістом статей 245, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.
За змістом статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 90 КАС України, ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Таким чином, при вирішені питання про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, складений відповідачем протокол розглядається як носій доказової інформації, у сукупності з іншими доказами (пояснення особи, яка притягається до відповідальності, показання свідків, висновки експерта, речові докази, фотоматеріали тощо), тому не може виступати єдиним доказом, на основі якого встановлюється наявність адміністративного правопорушення.
Частиною 2 статті 203 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, -
Між тим, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, адже як вбачається ГУ ДМС в Одеській області було оформлено особову справу N?20230Д0028 та за результатами прийняття такої заяви до розгляду 30.05.2023 було видано ОСОБА_1 . Довідку про звернення за захистом в Україні N?014062. Дію вказаної довідки декілька разів було продовжено: до 19.12.2023; до 19.06.2024; до 26.12.2024 і востаннє її дію було продовжено до 26.06.2025.
15.01.2025 ОСОБА_1 отримала попередження №5/1-3 про неприпустимість перебування на території України. А саме, було встановлено, що відповідно до рішення Державної міграційної служби України від 26.11.2024 N?173-24, їй було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту
15.01.2025, ОСОБА_1 звернулась до територіального органу ДСМ із заявою про припинення розгляду її заяви у зв`язку з виїздом за кордон. Довідка ОСОБА_1 про звернення за захистом в Україні серії 014062, термін дії до 26.06.2025, згідно Наказу УПШЗІ ГУ ДМС в Одеській області від 15.01.2025 №11 визнана недійсною та, відповідно до статті 10 Закону України «Про біженців та осіб які потребують додаткового захисту» була вилучена.
Як вбачається з матеріалів справи, 24.01.2025 позивачка прибула на пункт пропуску через державний кордон «Паланка-Маяки-Удобне», тобто для перетину кордону вона прибула менше, ніж через 10 днів з дня отримання попередження.
У відповідності з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що вищевказане свідчить про порушення законодавчих гарантій об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, оскаржувана постанова не відповідає вимогам статей 251, 283 КУпАП, обґрунтування позивача знайшли своє підтвердження під час дослідження доказів, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Також, з урахування положень ч. 2 ст. 9 КУпАП України суд убачає підстави для закриття справи про адміністративне правопорушення.
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 543/775/17, судовий збір, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 9, 10, 16, 203, 245, 247, 248, 251, 252, 268, 274, 278-280 КУпАП, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статтями 5, 6, 19, 20, 72, 77, 90, 139, 241-246, 286 КАС України,суд,
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №251951 від 24.01.2025 - задовольнити.
Скасувати постанову №251951 від 24.01.2025 про адміністративне правопорушення у справі про притягнення громадянку російської федерації ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.203 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00грн.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 203 КУпАП закрити за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України військової частини НОМЕР_5 : ЄДРПОУ НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя     Ірина БРАТКІВ