ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2578/26 Справа № 192/1311/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача    Никифоряка Л.П.,
суддів      Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 ,
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла зі спадкових правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_4 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025року, головуючий у суді першої інстанції Стрельников О.О.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2025року ОСОБА_1 подав в суд позов проти ОСОБА_2 та ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 з вимогою про визначення ОСОБА_1 додаткового двомісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Існування таких вимог ОСОБА_1 пов`язував із тим, що 23 жовтня 2018року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті залишив заповіт відповідно до якого належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,4783га, розташовану на території Новомар`ївської сільської ради, Солонянського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер 1225084500:01:027:0005, заповів позивачеві. 
Вказував, що про існування вказаного заповіту йому було не відомо, оскільки померлий ОСОБА_5 не був його родичем, а дізнався про його наявність лише в березні 2024року від дружини померлого - ОСОБА_2 , яка і передала йому зазначений заповіт.
Зазначав, що 26 березня 2024року позивач звернувся до державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та постановою від 26 березня 2024року державний нотаріус відмовив позивачу у вчиненні зазначеної нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини. 
Вважав, що пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, оскільки йому не було відомо про наявність заповіту на його ім`я, крім того, померлий ОСОБА_5 не був його родичем. Необізнаність про наявність заповіту на його ім`я позбавили його можливості вчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025року позов ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позивачем доведено суду наявність поважної причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 враховуючи, що позивачу як спадкоємцю за заповітом не було відомо про наявність такого заповіту.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
28 листопада 2025року ОСОБА_4 через представника ОСОБА_6 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025року.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_4  висловила вимогу про скасування рішення суду та просила відмовити у задоволенні позову.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду скаржниця пов`язувала з тим, що суд не звернув уваги на те, що позивач пропустив значний строк для прийняття спадщини, який на день подання позову у цій справі склав більше 2 років та 2 місяців, та позивач не надав доказів поважності причин пропуску такого строку.
Окрім того, заявниця вказувала, що вона є донькою спадкодавця, проте не була залучена до участі у справі в якості відповідача, вважала це порушенням її прав, оскільки предмет позову прямо впливає на її права як спадкоємиці. Та стверджувала, що без залучення належного відповідача (співвідповідача) позовні вимоги у цій справі не можуть бути вирішені.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти апеляційної скарги, заявляв, що обставини якими скаржниця обґрунтовувала свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2026року справу призначено до судового розгляду на 10 лютого 2026року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 01 листопада 2022року виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 /а.с.54, 126 зворот/; вказана обставина підтверджується також Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00040500789 від 12 липня 2023року /а.с.135, 136/.
Матеріали справи містять Заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу 23 жовтня 2018року, за змістом якого спадкоємцем земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,4783га, яка розташована на території Новомар`ївської сільської ради, Солонянського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер 1225084500:01:027:0005 після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_1 /а.с.6, 138, 150 зворот/.
Заявою від 01 березня 2024року до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори позивач просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за вищевказаним заповітом /а.с.150/.
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 березня 2024року державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонської Т. О., відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , у зв`язку з неприйняттям ним спадщини у встановлений законом спосіб, пропуском строку на прийняття спадщини /а.с.7, 159 зворот, 150/.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м.Дніпропетровська 13 березня 2002року, батьками ОСОБА_4 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_7 /а.с.55/.
Вказана обставина підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00041380154 від 13 вересня 2023року /а.с.140, 141/.
З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 червня 2025року державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонської Т.О., вбачається, що ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , у зв`язку з відсутністю підстав, та нотаріус виходив з того, що вчинення такої дії суперечить законодавству України. Також у спадковій справі № 31/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 наявна заява спадкоємця за заповітом про відкладення нотаріальної дії у зв`язку із зверненням до суду /а.с.58, 59, 161 зворот, 162/.
Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюбу № 00041380268 від 13 вересня 2023року, ОСОБА_5 27 листопада 2007року уклав шлюб з ОСОБА_8 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_9 /а.с.138 зворот, 139/.
Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 30 квітня 2008року, батьками ОСОБА_3 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 /а.с.145/.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 вересня 2023року, спадкоємцями за законом майна ОСОБА_5 – є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 /а.с.146/.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 318779161 від 26 грудня 2022року, власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,4783га, яка розташована на території Новомар`ївської сільської ради, Солонянського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер 1225084500:01:027:0005, є ОСОБА_5 /а.с.60, 61/.
Згідно матеріалів спадкової справи заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , державний нотаріус Шостої дніпровської державної нотаріальної контори виявив відомості про наявність заповіту ОСОБА_5 20 січня 2023року та отримав копію заповіту від приватного нотаріуса Перфілової Олени Анатоліївни – 24 серпня 2023року /а.с.127 зворот, 137 зворот/. Також матеріали спадкової справи не містять будь-яких відомостей, що державний нотаріус вчиняв будь-які дії на повідомлення ОСОБА_1 про наявність складеного на його ім`я заповіту /а.с.125-162/.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що позивачем доведено суду наявність поважної причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 враховуючи, що йому не було відомо про наявність заповіту на його ім`я та у зв`язку з тим, що позивач не є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 .
Як правову підставу для задоволення позову виснував, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту. 
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, так як судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини /статті 1220, 1270 ЦК України/.
Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, тобто згідно визначеної законом черговості спадкоємців.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Разом з тим, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця (див. постанову Верховного Суду від 10 січня 2022року у справі № 577/2233/20 (провадження № 61-2722св21)).
Згідно з частиною третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава /стаття 48 ЦПК України/.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд ухвалює рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача чи не до всіх належних відповідачів є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018року у справі № 523/9076/16-ц, від 21 листопада 2018року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019року у справі № 552/6381/17, від 01 квітня 2020року у справі № 520/13067/17, від 07 липня 2020року у справі № 438/610/14-ц, від 13 жовтня 2020року у справі № 640/22013/18, Верховного Суду від 02 жовтня 2019року у справі № 461/6793/15-ц, від 23 березня 2020року у справі № 394/8/19.
У цій справі предметом спору є визнання поважною причини пропуску строку позивачем для прийняття спадщини та надання йому додаткового строку для її прийняття.
Відповідачами за цим позовом ОСОБА_1 визначив дружину померлого - ОСОБА_2 та сина померлого - ОСОБА_3 . 
Водночас, як встановлено судом, спадкодавець ОСОБА_5 також є батьком третьої особи у справі ОСОБА_4 .
Тож пред`явлені у цій справі позивачем вимоги безпосередньо можуть стосуватися прав та обов`язків ОСОБА_4 щодо прийняття спадщини після смерті батька та не можуть бути розглянуті судом у спорі, в якому останню не було залучено відповідачем (співвідповідачем), оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Без залучення належного кола відповідачів позовні вимоги не можуть бути вирішені.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.
На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд першої інстанції на вказані обставини справи уваги не звернув та встановивши фактичні обставини у справі, дійшов передчасного висновку про необхідність задоволення позову, оскільки при розгляді справи не було залучено ОСОБА_4 в якості відповідача до участі у справі. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача. 
Саме з такого розуміння вищезазначених норм процесуального та матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.
З наведених мотивів, апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Встановивши наведені фактичні обставини у цій справі, від яких залежить правильне вирішення спору, застосовуючи положення вищенаведених норм права апеляційний суд вважає, що оскільки при розгляді справи не було залучено ОСОБА_4 в якості відповідача до участі у справі, це є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав неповну оцінку, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про задоволення позову.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції скасувати із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Враховуючи висновок суду про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, з позивача ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_4  підлягає стягненню судовий збір сплачений нею за подання апеляційної скарги в розмірі 1 453,44грн. 
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Задовольнити апеляційну скаргу  ОСОБА_4 .
Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025року — скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини — відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_4  судовий збір в розмірі 1 453,44грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 лютого 2026року.

Судді: