ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/28868/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Баранник Н.П., Шлай А.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.01.2025, (суддя суду першої інстанції Дєєв М.В.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/28868/24 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, 
УСТАНОВИВ:
29.10.2024 Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до суду з адміністративним позовом про стягнення зі ОСОБА_1 податковий борг з платника до бюджету у сумі 316 787,61 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем вказано, що в інтегрованих картках платника податків обліковується податковий борг в загальній сумі 316 787,61 грн, який виник внаслідок несплати грошових зобов`язань нарахований контролюючим органом самостійно. Відповідач в добровільному порядку не погашає податковий борг. З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги та стягнути наявний у відповідача податковий борг. 
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 14.01.2025 задовольнив адміністративний позов Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм процесуального та матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було встановлено обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема, суд не перевірив на підставі належних доказів того, чи переривався податковий борг відповідача за період з дати направлення податкової вимоги 09.10.2018. Суд не звернув уваги на те, що ІКП, надана разом з позовом містить відомості починаючи лише з 2020 року. Також, відповідач наголошує, що рішенням суду у справі 160/7855/18, яке набрало законної сили, скасовано податкове повідомлення – рішення форми «Ф» №1036775-1321-0408 від 25.07.2018 про нарахування відповідачу земельного податку, на підставі якого винесено податкову вимогу, відтак вимога вважається відкликаною. Також, відповідач зазначає, що він не є платником земельного податку, оскільки суб`єктами права постійного користування земельною ділянкою є лише юридичні особи.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення, в яких зазначив, що податковий борг по земельному податку виник 01.10.2018 та не переривався, податковий борг на нерухоме майно виник 31.08.2018 та не переривався, відтак податковим органом дотримано процедуру направлення податкової вимоги відповідачу. Також, позивач зазначає, що оскарження сум нарахованого податку не може відбуватися під час розгляду справи про стягнення податкового боргу.
Відповідач подав до суду додаткові пояснення, в яких заперечує проти врахування судом додатково поданих позивачем доказів, а саме ІКП по земельному податку за період з 01.10.2018, який не подавався до суду першої інстанції. Зазначає, що такі докази подані позивачем із порушенням порядку та строку встановленого ст. 79 КАС України. Наголошує, що податковий борг відсутній, адже відповідачем сплачувався, в тому числі на виконання рішення суду про стягнення податкового бору (справа №160/16689/21). 
Вирішуючи питання про можливість прийняття додатково наданих позивачем доказів, зокрема ІКП, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст. 79 КАС України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Так, дійсно позивач повинен був надати копії всіх наявних у нього доказів у строк, визначений ст. 79 КАС України.
Натомість, колегія суддів зазначає, що виходячи із принципу офіційного з`ясування обставин справи, адміністративний суд зобов`язаний встановити дійсні обставини справи, оцінити доводи сторін, вирішити справи у відповідності до вимог чинного законодавства, прийнявши законне та обґрунтоване рішення. 
З урахуванням того, що інформація ІКП платника податку містить інформацію, яку слід обов`язково дослідити судом з урахуванням офіційного з`ясування обставин справи, з метою повного та всебічного розгляду прави, суд вважає за необхідне визначити такі докази як необхідні для правильного вирішення спору, та прийняти їх до розгляду з власної ініціативи. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , як платник податків фізична особа перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області.
В інтегрованих картках платника податків ОСОБА_1 обліковується податковий борг в сумі 316 787,61 грн, а саме:
1) заборгованість по земельному податку з фізичних осіб ( Піщанська ОТГ), яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 303 201,03 грн., згідно: 
- ППР №1125418-2414-0408 від 30.06.2022 на загальну суму 105 735,60 грн;
- ППР №118012-2414-0408 від 07.04.2023 на загальну суму 101 342,16 грн;
- ППР №845958-2407-0408 від 18.03.2021 на загальну суму 96 123,27 грн.
2) заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (Новомосковська ОТГ), яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 12 587,25 грн., згідно:
- ППР №0464734-2414-0408-UA12100070000011492 від 09.06.2023 на загальну суму12 587,25грн
3) заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (Піщанська ОТГ), яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 687,87 грн., згідно:
- ППР №0506212-2414-0408-UA12100110000043499 від 13.06.2023 на загальну суму 687,87 грн;
4) заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (Новомосковська ОТГ), яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 311,46 грн., згідно:
- ППР №1320123-2414-0408 від 30.06.2022 на загальну суму 14,58 грн;
- ППР №0506210-2414-0408-UA2100070000011492 від 13.06.2023 на загальну суму 296,88 грн.
У зв`язку з несплатою відповідачем вказаних зобов`язань Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до суду з адміністративним позовом про стягнення податкового боргу.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що наявними є підстави для стягнення з відповідача податкового боргу.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України.
Підпункт 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлює, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Згідно з п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п. 38.1 ст. 38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно з п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Відповідно до ст. 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або 1 суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку податку на додану, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України).
Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання (п. 59.3 ст. 59 Податкового кодексу України).
Податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.4 ст. 59 Податкового кодексу України).
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України).
Встановлені обставини справи свідчать, що позивачем було сформовано податкову вимогу форми “Ф” від 09.10.2018 року №109692-17 яка була надіслана на адресу відповідача засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення. 
Відповідач зазначає, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2019 в адміністративній справі №160/7855/18 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення – рішення форми «Ф» №1036775-1321-0408 від 25.07.2018 про нарахування земельного податку з фізичних осіб у сумі 48061.00 грн. Рішення суду набрало законної сили 18.03.2019.
Відповідач вважає, що податкова вимога є відкликаною в силу приписів пп. 60.1.4 п. 60.1 ПК України, з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування ППР.
Так, судом встановлено, що до складу податкової вимоги форми “Ф” від 09.10.2018 року №109692-17 увійшли зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке сплачується власниками об`єктів житлової нерухомості всього на суму 70.91 грн., земельний податок всього на суму 48061.64 (ППР форми «Ф» №1036775-1321-0408 від 25.07.2018).
Судом встановлено, що податкове повідомлення – рішення форми «Ф» №1036775-1321-0408 від 25.07.2018 скасоване в судовому порядку на суму 48061 грн (відповідно до змісту резолютивної частини рішення).
Таким чином, за наслідками судового оскарження зменшено суму податкового боргу, визначеного у вимозі, з 48132.55 грн до 71.55 грн. (70.91 грн податок на інше нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з власників житлової нерухомості 0.64 грн – земельний податок).
За змістом підпункту 60.1.5 пункту 60.1. статті 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
У випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу (пункт 60.4. статті 60 ПК України).
З огляду на правила пункту 60.4. статті 60 ПК України, враховуючи рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2019 в адміністративній справі №160/7855/18, податковий орган мав скерувати платнику податків податкову вимогу, яка містить зменшену суму податкового боргу, саме з цього моменту попередня податкова вимога вважалася б відкликаною. 

В даному випадку матеріали справи не містять доказів надіслання відповідачеві та отримання останнім нової вимоги про сплату податкового боргу, із зменшеною сумою, відповідно і вимога форми “Ф” від 09.10.2018 року №109692-17 не є відкликаною в силу приписів п. 6.4 статті 60 ПК України.
Також, матеріали справи не містять доказів оскарження відповідачем податкової вимоги форми “Ф” від 09.10.2018 року №109692-17 та дій податкового органу, з підстав не надіслання нової вимоги в порядку встановленому ПК України. 
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи відповідача про те, що податкова вимога є відкликаною, а відтак позивач не мав підстав для звернення до суду з адміністративним позовом про стягнення податкового боргу, який утворився в 2021-2023 роках – є безпідставними.
Щодо доводів відповідача про те, що податковий борг переривався з 2018 року, відтак податковим органом порушено процедуру звернення за стягненням податкового боргу, оскільки не надіслана нова податкова вимога з моменту виникнення нового податкового боргу, суд зазначає таке.
Колегія суддів зазначає, що ІКП, наданої позивачем разом із поданням податкового видно, що протягом 2020 -2023 податковий борг у ОСОБА_1 в поновному обсязі (по всіх податкових платежах) не переривався.
Відповідач наголошує, що ним сплачувалися відповідні платежі в рахунок податкових зобов`язань, натомість не надає до суду доказів проведення таких оплат.
Також, відповідач заперечує проти дослідження судом ІКП ОСОБА_1 за період з 2018 року, оскільки такі докази подані позивачем поза межами строку, визначеного ст. 79 КАС України, при цьому вказує, що відповідні платежі в рахунок податкових зобов`язань ним були здійснені протягом 2019-2020 років. 
Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Позивач разом з позовною заявою подав до суду докази навності у відповідача податкового боргу у відповідній сумі, а також докази дотримання до судової процедури стягнення податкового боргу.
Заперечуючи проти безперервності наявності податкового бору у відповідача з 2018 року по день звернення до суду з позовом в цій справі, ОСОБА_1 не надає суду жодних належних та допустимих доказів в підтвердження своєї аргументації, вказує про повну сплату ним податкових платежів протягом 2019 -2020 років, однак заперечує проти дослідження ІКП платника податків за вказаний період.
Також, відповідачем до суду апеляційної інстанції надані документи про сплату податкових платежів, які є неврахованими на думку відповідача.
Між тим, за наслідками вивчення ІКП платника судом встановлено, що платіжні доручення та квитанції про сплату податкових платежів податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з власників житлової, а також з власників нежитлової нерухомості враховані в повному обсязі та відображені в облікові картці. (роздруківки про переказ коштів з карткового рахунку АТ «Ощадбанк» від 22.11.2022, квитанції АТ «ПриватБанк» від 18.10.2022. 

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що обов`язок надання таких доказів платником податку чітко визначений ч. 1 ст. 77 КАС України. 
За викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено тих обставин, на яких грунтуються його вимоги та заперечення в цій частині. 
Щодо доводів відповідача про те, що він не є платником земельного податку, відтак йому неправомірно нараховані відповідні податкові зобов`язання колегія суддів зазначає таке.
У межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань.
Оцінка податкового правопорушення, встановленого за результатами податкової перевірки відповідача, на підставі якої контролюючим органом прийнятий акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту індивідуальної дії, зокрема податкового повідомлення-рішення.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 817/4186/13-а, від 21.08.2019 у справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 у справі №804/8630/16 та інших.
Податкові повідомлення -рішення про нарахування відповідачеві сум земельного податку не є предметом оскарження в цій справі, водночас суд під час розгляду справи про стягнення податкового боргу не має повноважень перевіряти правомірність нарахування ОСОБА_1 податкових зобов`язань. 
Відтак, доводи відповідача в цій частині суд вважає необґрунтованими. 
Відповідно до п.п. 20.1.34. п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Законом України від 21.12.2016 № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» доповнено ПК України статтею 19-3 та викладено в новій редакції п.п.19.1.1 п.19.1 ст.19, якими визначено перелік функцій державний податкових інспекцій, а функції контрольно-перевірочної роботи закріплено виключно за контролюючими органами обласного та центрального рівнів.
Згідно п. 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 статті 95 Податкового кодексу України).
Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (п. 95.3 статті 95 Податкового кодексу України).
Станом на день вирішення спору доказів на підтвердження сплати податкового боргу чи оскарження його в судовому порядку до суду не надано та не надано доказів оскарження податкових повідомлень-рішень чи податкової вимоги.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про стягнення податкового боргу.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування судового рішення – відсутні. 
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 в адміністративній справі № 160/28868/24 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.В. Шлай