Справа № 168/777/25  Провадження №33/802/93/26 	Головуючий у 1 інстанції:Малюта А. В. 	
	Доповідач: Клок  О. М.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря судових засідань – Зубрицької А.М., захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Кучера А.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Старовижівського районного суду Волинської області від 17 грудня 2025 року, 
В С Т А Н О В И В
Вказаною постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605, 60 гривень.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 04 серпня 2025 року о 02 год 28 хв, на вул. Брідківській у с. Стара Вижівка, Ковельського району, Волинської області, керував електровелосипедом марки «lanke Leisi xc 400», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі – ПДР). 
Не погоджуючись із постановою судді першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати, як незаконну та невмотивовану, постановлену без урахування усіх обставин по даній справі. Стверджує про безпідставний розгляд даної справи у його відсутності, попри попередньо подане ним клопотання із доказами відрядження та перебування за кордоном, що є окрмою та самостійною підставою для скасування оскарженої ним постанови. Не заперечує факт керування електромотоциклом, проте стверджує що, на момент його зупинки поліцейським, електродвигун не працював, тому його не можна віднести до механчних транспортних засобів.У зв`язку із цим, просить постанову судді першої інстанції від 17 грудня 2025 року скасувати, а провадження по даній справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Дослідивши матеріали даної справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення адвоката Кучера А.А, доходжу такого висновку. 
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Даних вимог закону при винесенні постанови місцевим судом було дотримано. 
Основні мотиви поданої захисником апеляційної скарги, у тому числі, зводяться до твердження про порушення права ОСОБА_1 на захист, через розгляд даної справи у суді першої інстанції у його відсутності. 
Статтею 278 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Таким чином, неявка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно до ст. 268 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм провадження.
Процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом, відповідно до вимог процесуального закону.
Недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади, а не понесення відповідальності за скоєне правопорушення дискредитує державу та руйнує моральні цінності суспільства.
Змістом постанови судді першої інстанції стверджується, що ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду даної справи, що стверджується відповідним поштовим повідомленням. Тому, суд ухвалив: розгляд справи проводити у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки його особиста присутність не є обов'язковою, у відповідності до положень частини 2 статті 268 КУпАП.
Як слушно зазанчено суддею, ОСОБА_1 неодноразово, на адресу суду, подавались клопотання про відкладення розгляду даної справи. З урахування такої обставини, а також неустановлення судом неможливості присутності останнього при її розгляді, у тому числі, з використанням власних технічних пристроїв розгляду, підстав стверджувати про порушення його права на захист, при розгляді даної справи у суді, не установлено. 
Окрім того, ОСОБА_1 не обмежений у реалізації своїх процесуальних прав, у тому числі, права на захист, при розгляді даної справи у апеляційному суді, який фактично здійснюється за правилами розгляду справи у місцевому суді. Однак, таким своїм процесуальним правом не скористався, на апеляційний розгляд даної справи не з`явився.
Згідно із п. 2.9 а ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідальність за порушення зазначеного пункту Правил дорожнього руху передбачена ст. 130 КУпАП.
Відповідно до положень п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно із п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п.6 розділу І Інструкції). 
У розумінні вимог п. 7 розділу І Інструкції, огляд в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення,  проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.
Так сам факт вчинення ОСОБА_1 даного адміністративного правопорушення доводиться зібраними матеріалами справи, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 411755 від 04 серпян 2025 року, за змістом якого перший керував електровелосипедом марки «lanke Leisi xc 400», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння; актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому зафіксовано виявлені у нього, в ході огляду, ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук; роздруківкою результату тесту газоаналізатора «AlcotestrDrager 6810» із результатом – 0, 32‰;направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до КНП «Старовижівська багатопрофільна лікарня» від 04 серпня 2025 року; частково даними ІП «ГСЦ Посвідчення водія» ІКС ІПНП про видачу ОСОБА_1 ,, 04 серпян 2006 року народження посвідченян водія серії НОМЕР_1 від 14 січня 2025 року (категорія В), що цілком підставно було ураховано суддею при накладенні безальтернативного адміністративного стягненян у виді позбавлення прваа керування транспортним засобом, а також відеозаписом з нагрудного відеореєстратора камери інспектора поліцейського який,з урахуванням вимог ст. 251 КУпАП, є незалежним від будь-якого суб`єктивного сприйняття належним, допустимим та достатнім доказом його вини.
Сукупність зазначених доказів цілком обґрунтовано взята до уваги судом, і протилежного, при перевірці доводів апеляційної скарги, не установлено. 
Заперечуючи вину ОСОБА_1 у вчиненому, його захисник, поміж іншого, також стверджує, що електровелосипед під керуванням останнього, був у технічно несправному стані з непрацюючим двигуном, тому не відноситься до механінчих транспортних засобів.
Відповідно до пункту 1.10 ПДР транспортним засобом є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування. Механічний транспортний засіб - це транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини й механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Також, пунктом 1 статті 1 Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» №2956-IX від 24 лютого 2023 року, який набрав чинності 23 березня 2023 року, визначено, що електричний колісний транспортний засіб це дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.
Отже, фактично зміна полягає у тому, що електровелосипеди, електроскутери, електросамокати, гідроскутери та інша подібна техніка, офіційно визнаються транспортними засобами.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року зазначається, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти ними та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Тлумачення «джерело підвищеної небезпеки» та «транспортний засіб» не є тотожними, в той же час саме критерій наявності у електровелосипеда можливості приведення в рух за допомогою двигуна відрізняє його від звичайного велосипеда та є визначальним при вирішенні питань, чи відноситься він як до «транспортних засобів» так і до «джерел підвищеної небезпеки».
Відповідно до правової позиції Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 березня 2023 року (справа № 127/5920/22) будь-який транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна, незалежно від його робочого об`єму, належить до механічних транспортних засобів. Із визначення випливає, що межа між механічними і немеханічними транспортними засобами проходить тільки в класі транспортних засобів із електродвигуном. Якщо транспортний засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна, для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням засобу, характеристика як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
Як слушно зазначено суддею та убачається із дослідженого відеозапису, електровелосипед», керований ОСОБА_1 , рухався без докладання фізичних зусиль до педалей останнім, і відомості про його будь-яку технічну несправність, у матеріалах даної справи відсутні. Також установлено його експлуатацію на проїзній частині дороги, призначеній для руху транспортних засобів, із створенням небезпеки для інших учасників дорожнього руху.
Усі ці наведені ознаки цілком підставно були ураховані суддею для віднесення зазначеного електровелосипеда до механічних транспортних засобів. 
Довідка про ремонт електродвигуна, надана захисником, жодним чином не ідентифікує елктровелосипед, тому до уваги апеляційним судом не береться. 
Отже, факт керування першим транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, є правильно установлений поліцейськими, що виразилось у оформленому стосовно нього протоколі про адміністративне правопорушення та підтверджений судом.
Наведене у своїй сукупності, свідчить про правильність висновків судді стосовно наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, законність та обґрунтованість постанови судді першої інстанції, у зв`язку із чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 294 КУпАП, 
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Старовижівського районного суду Волинської області від 17 грудня 2025 року стосовно нього - без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: