ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2026 року 
м. Київ
справа № 454/3997/24
провадження № 51-3649 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 24 березня 2025 року та Львівського апеляційного суду від 08 липня 2025 року щодо 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сокаль, Львівської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 24 березня 2025 року ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК, а кримінальне провадження закрито.
2. Цивільні позови потерпілих залишено без розгляду.
3. Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
4. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 липня 2025 року ухвалу місцевого суду залишено без змін.
5. Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у безпідставній невиплаті заробітної плати громадянам, більш як за один місяць, вчиненого керівником підприємства.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
6. У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
7. На обґрунтування своїх доводів вказує на неправильне застосування місцевим судом положень ст. 49 КК. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК полягає у бездіяльності, а тому часом вчинення цього кримінального правопорушення не може бути час вчинення дії, а саме перерахування коштів 08 та 09 лютого 2023 року, внаслідок чого суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, застосувавши закон (ст. 49 КК), який не підлягав застосуванню. 
8. Вказує, що переривання вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого є день звільнення його з посади керівника 15 липня 2024 року і саме з цього часу починається перебіг строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, який, на думку прокурора, на теперішній час не минув.
9. Стверджує, що суд апеляційної інстанції не проаналізував і не дав належної оцінки основному доводу апеляційної скарги прокурора про те, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_6 , є триваючим, а тому судом першої інстанції неправильно визначено початок перебігу строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Також цим судом не зазначено і не спростовано доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом першої інстанції вимог ст. 288 КПК, оскільки рішення про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності ухвалено без з`ясування думки потерпілих про можливість такого звільнення.
10. Вважає, що судові рішення не відповідають вимогам ст. 370 КПК.
11. На адресу Суду від захисника ОСОБА_7 надійшли заперечення на касаційну скаргу прокурора, у яких вона, наводячи відповідні аргументи просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
12. Прокурор підтримала касаційну скаргу та просила її задовольнити. 
Мотиви Суду
13. Заслухавши доповідь судді, доводи сторони обвинувачення, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
14. Статтею 433 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
15. Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
16. Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
17. Доводи прокурора про неправильне застосування положень ст. 49 КК є безпідставними з огляду на таке.
18. Відповідно до ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
19. Зі змісту обвинувального акта, яким визначено межі судового розгляду у даному кримінальному провадженні, вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК, а саме, зокрема, в тому, що перебуваючи на посаді директора ПрАТ «Шахта Надія», ОСОБА_6 , діючи протиправно в порушення вимог ст. 43 Конституції України, статей 95, 115, 116 Кодексу законів про працю України, ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці», маючи реальну можливість провести погашення наявної у ПрАТ «Шахта Надія» заборгованості з виплати заробітної плати за вересень-грудень 2020 року, забезпечив скерування коштів на інші не першочергові потреби, будучи єдиною уповноваженою особою розпоряджатися рахунком Товариства та підписувати розрахункові документи, при наявності коштів на рахунку якого, забезпечив безпідставне перерахування 08 та 09 лютого 2023 року з банківського рахунку ПрАТ «Шахта Надія» на рахунок ДП «Волиньвугілля» коштів на загальну суму 1 900 000 грн (згідно договору № 7 від 08 лютого 2023 року між ПрАТ «Шахта Надія» та ДП «Волиньвугілля»), не спрямувавши їх першочергово на погашення заборгованості з виплати заробітної плати за вересень-грудень 2020 року, чим допустив безпідставну невиплату заробітної плати перед працівниками.
20. Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 49 КК, визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
21. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження, а згідно з ч. 8 вказаної статті закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї ж статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.
22. Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК визначено, що в разі, якщо під час здійснення судового провадження сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. 
23. Тобто, встановивши обставини, що дають підстави для закриття провадження, суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.
24. Під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції сторона захисту звернулася з клопотанням про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки з моменту вчинення кримінального правопорушення, а саме 08 та 09 лютого 2023 року, та яке відповідно до ст. 12 КК належить до кримінального проступку, сплило 2 роки 15 днів. 
25. При цьому, як убачається зі звукозапису судового засідання від 24 березня 2025 року, прокурор, посилаючись на те, що укладення договору між ПрАТ «Шахта Надія» та ДП «Волиньвугілля» мало місце 08 лютого 2023 року, а перерахування коштів між підприємствами було здійснено 08 та 09 лютого 2023 року, вважала, що строки притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності закінчились та не заперечувала проти його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК.
26. Місцевий суд, розглянувши клопотання сторони захисту, встановивши, що кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 вчинено 08 та 09 лютого 2023 року, воно, відповідно до ст. 12 КК є кримінальним проступком і на час розгляду провадження у суді спливли строки давності, дійшов обґрунтованого висновку, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК. З таким висновком погоджується і колегія суддів. 
27. Посилання у касаційній скарзі прокурора на відсутність в ухвалі апеляційного суду аналізу його доводів щодо того, що вчинене ОСОБА_6 правопорушення є триваючим, а тому судом першої інстанції неправильно визначено початок перебігу строків давності притягнення до кримінальної відповідальності є безпідставним, оскільки як убачається з судового рішення, суд навів в ухвалі мотиви з яких виходив, оцінюючи доводи прокурора.
28. Разом із тим, колегія суддів вкотре зауважує, що органом досудового розслідування, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК , зокрема у тому, що він забезпечив безпідставне перерахування 08 та 09 лютого 2023 року з банківського рахунку ПрАТ «Шахта Надія» на рахунок ДП «Волиньвугілля» коштів на загальну суму 1 900 000 грн (згідно договору № 7 від 08 лютого 2023 року між ПрАТ «Шахта Надія» та ДП «Волиньвугілля»), не спрямувавши їх першочергово на погашення заборгованості з виплати заробітної плати за вересень-грудень 2020 року, чим допустив безпідставну невиплату заробітної плати перед працівниками.
29. Інших строків чи періодів вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК, які б інкримінувались ОСОБА_6 (крім 08 та 09 лютого 2023 року), обвинувальний акт не містить, з огляду на що доводи прокурора щодо неправильного застосування місцевим судом положень ст. 49 КК з мотивів, наведених у касаційній скарзі, є безпідставними. 
30. Щодо доводів прокурора про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності без з`ясування думки потерпілих про можливість такого звільнення, колегія суддів зважає на те, що із системного аналізу норм КПК та КК слідує, що передбачений ст. 49 КК інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілої сторони на таке звільнення. В даному випадку застосування положень ст. 49 КК є обов`язковим для суду, а тому позиція потерпілих у цьому кримінальному провадженні не є вирішальною. 
31. Крім того, як убачається з матеріалів провадження, відповідно до наявних в матеріалах Довідок про доставку СМС-повідомлення, 05 листопада 2024 року потерпілим були надіслані повістки про виклик до суду у даному кримінальному провадженні. Від усіх потерпілих на адресу місцевого суду надійшли заяви, у яких вони висловили свою позицію підготовче судове засідання та судовий розгляд проводити без їх участі та які містяться у матеріалах провадження. 
32. За змістом статей 7, 404, 419 КПК у їх взаємозв`язку вбачається, що суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, зобов`язаний перевірити всі викладені у ній доводи, а також аргументи, наведені сторонами під час апеляційного провадження, у своїй ухвалі дати на них вичерпну відповідь та зазначити підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
33. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції не суперечить положенням статей 370, 419 КПК.
34. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування судового рішення чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, про що йдеться в касаційній скарзі прокурора, Верховний Суд не встановив.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 24 березня 2025 року та Львівського апеляційного суду від 08 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1   ОСОБА_2     ОСОБА_3