ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року 
м. Київ

cправа №  914/2441/15(914/979/17) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. (головуючий), суддів Васьковського О.В., Жукова С.В.,
за участі секретаря судового засідання  Громак В.О.,

учасники справи:
прокурор - заступник прокурора Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України 
представник - Пальонна О.О., прокурор Офісу Генерального прокурора України,
позивач  - Кабінет Міністрів України,
представник позивача - Кокиза Н.В., в порядку самопредставництва, 
відповідач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях,
представник відповідача - Золотий Я.М., в порядку самопредставництва (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.)
відповідач (боржник) - Публічне акціонерне товариство "Львівська вугільна компанія", 
представник відповідача - Кріль Н.Г., адвокат,
арбітражна керуюча (керуюча санацією) Степаненко І.Є. - особисто,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.) касаційну скаргу 
першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури
на рішення Господарського суду Львівської області
від 10.04.2025
у складі судді: Цікало А.І.
та постанову Західного апеляційного господарського суду 
від 15.09.2025 
у складі колегії суддів: Желік М.Б. (головуючий), Орищин Г.В., Галушко Н.А.,

у справі за позовом
Заступника прокурора Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України 

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях
Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія"

за участю третіх осіб:
Товариство з обмеженою відповідальністю    "АСП ТРЕЙД ГРУП"
Товариство з обмеженою відповідальністю    "ІФОРАС"
Товариство з обмеженою відповідальністю    "Вантажно-транспортне управління"
Первинна профспілкова організація незалежної профспілки гірників України ПАТ "Львівська          вугільна          компанія"про визнання недійсним правочину та витребування майна з незаконного володіння

в межах справи № 914/2441/15
про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія"

ВСТАНОВИВ: 

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст руху справи

1. В провадженні Господарського суду Львівської області знаходиться справа №914/2441/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія" (далі - ПАТ "Львівська вугільна компанія", боржник). Справа перебуває на стадії судової процедури санації боржника (ПАТ "Львівська вугільна компанія") введеної ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.08.2018, повноваження керуючого санацією виконує арбітражна керуюча Степаненко Ірина Євгеніївна.

2. Заступник прокурора Львівської обласної звернувся до місцевого господарського суду (в межах справи про банкрутство) в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України з позовом до відповідача-1: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (далі - РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях) та до відповідача-2: ПАТ "Львівська вугільна компанія" про визнання недійсним правочину щодо передачі до статутного капіталу ВАТ "Львівська вугільна компанія" цілісного майнового комплексу ДП "Центральна збагачувальна фабрика "Червоноградська", оформленого актом приймання-передачі нерухомого майна до статутного фонду ВАТ "Львівська вугільна компанія" від 08.05.2008 та витребування з незаконного володіння ПАТ "Львівська вугільна компанія" цілісного майнового комплексу ДП "Центральна збагачувальна фабрика "Червоноградська" на користь Кабінету Міністрів України.

3. В обґрунтування заявлених вимог прокурор зазначає про протиправне відчуження державного майна - цілісного майнового комплексу Державного підприємства "Центральна збагачувальна фабрика "Червоноградська" та скасування рішенням Господарського суду Львівської області від 04.07.2016 у справі № 914/782/16 наказів РВ ФДМУ по Львівській області від 23.04.2007 № 168, від 28.09.2007 № 1004, від 05.05.2008 № 191 і правочину щодо передачі державного майна до статутного капіталу ВАТ "Львівська вугільна компанія".

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

4. Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.04.2025 у справі №914/2441/15 (914/979/17) в задоволенні позову заступника прокурора Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до відповідача-1: РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та до відповідача-2: ПАТ "Львівська вугільна компанія" про визнання недійсним правочину та витребування майна - відмовлено.

5. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у повному обсязі місцевий господарський суд виснував наступне:

- рішенням Господарського суду Львівської області від 09.04.2024 у справі № 914/2441/15 (914/2778/21) відмовлено в задоволенні позову заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства енергетики України до відповідача-1 Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, до відповідача-2 Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія" про скасування наказів Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 28.09.2007 р. № 1004 "Про прийняття рішення щодо приватизації цілісного майнового комплексу Державного підприємства "Центральна збагачувальна фабрика "Червоноградська", що зданий в оренду", від 23.04.2008 № 168 "Про затвердження акту оцінки майна ЦМК ДП "ЦЗФ "Червоноградська", що зданий в оренду", від 05.05.2008 № 191 "Про створення ВАТ "Львівська вугільна компанія" в процесі приватизації ЦМК ДП "ЦЗФ "Червоноградська", що зданий в оренду".

- вказане рішення залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 09.07.2024 та постановою Верховного Суду від 17.10.2024р. у справі № 914/2441/15(914/2778/21).

- з огляду на зазначене, місцевим господарським судом підсумовано, що станом на час розгляду цієї справи, накази Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, які передували передачі спірного майна до статутного капіталу ВАТ "Львівська вугільна компанія", не скасовані та є чинними. А відтак, відсутні підстави стверджувати, що правочин щодо передачі до статутного капіталу ВАТ "Львівська вугільна компанія" цілісного майнового комплексу ДП ЦЗФ "Червоноградська", оформлений актом приймання-передавання нерухомого майна до статутного фонду ВАТ "Львівська вугільна компанія" від 08.05.2008, визнання недійсним якого є предметом даного спору, є недійсним у зв`язку з недодержанням вимог закону в момент його вчинення.

- окрім того, прокурором не доведено належними доказами факту протиправного відчуження спірного майна поза волею власника.

- у зв`язку з тим, що позовні вимоги визнані судом не обґрунтованими та не доведеними, суд не розглядав заяву ПАТ "Львівська вугільна компанія" про застосування позовної давності, оскільки позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними.

6. Під час розгляду справи господарським судом першої інстанції встановлено:

6.1. 15.12.2000 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області та Закритим акціонерним товариством "Львівсистеменерго" укладено Договір оренди державного майна цілісного майнового комплексу ДП "ЦЗФ "Червоноградська" № 14/2000, за умовами якого, з метою підвищення ефективності використання державного майна та досягнення найкращих результатів господарської діяльності РВ ФДМ України по Львівській області передало, а ЗАТ "Львівсистеменерго" прийняло в строкове платне користування цілісний майновий комплекс Державного підприємства "Центральна збагачувальна фабрика "Червоноградська", склад і вартість якого визначено відповідно до Акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу, затвердженого наказом РВ ФДМ України по Львівській області від 15.12.2000 та передавального балансу вказаного підприємства, складеного станом на 01.12.2000 і становить 61152 тис. грн., в тому числі майно - 57636тис. грн., основні фонди за залишковою вартістю - 101887 тис. грн., основні фонди за балансовою вартістю - 57636 тис. грн., основні засоби - 3335 тис. грн. ЗАТ "Львівсистеменерго" викуповує оборотні матеріальні засоби вартістю 181 тис. грн.

6.2. Згідно з п. 1.2. Договору від 15.12.2000 р., орендоване майно включається до балансу ЗАТ "Львівсистеменерго" із зазначенням, що це майно є орендованим. Припинення діяльності ДП "ЦЗФ "Червоноградська" здійснюється шляхом його реорганізації через приєднання до ЗАТ "Львівсистеменерго" з дати видання наказу органу, уповноваженого управляти державним майном. 
Термін дії вказаного договору до 15.12.2015 (п. 10.1 Договору).

6.3. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.04.2007 № 226-р «Про затвердження переліків господарських товариств і холдингових компаній, державні пакети акцій (частки) яких підлягають продажу, державних підприємств, холдингових компаній і відкритих акціонерних товариств, які підлягають підготовці до продажу в 2007 році» цілісний майновий комплекс ДП ЦЗФ "Червоноградська" включено до переліку державних підприємств, холдингових компаній і відкритих акціонерних товариств, які підлягають підготовці до продажу у 2007 році з балансовою вартістю майна 57636 тис. грн.

6.4. Враховуючи договір оренди державного майна цілісного майнового комплексу ДП "ЦЗФ "Червоноградська", укладений 15.12.2000 за № 14/2000 між РВ ФДМ України по Львівській області та ЗАТ "Львівсистеменерго", та на підставі заяви про приватизацію, поданої орендарем ЗАТ "Львівсистеменерго", 28.09.2007 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області видано наказ № 1004 "Про прийняття рішення щодо приватизації цілісного майнового комплексу державного підприємства "Центральна збагачувальна фабрика "Червоноградська", що зданий в оренду", яким наказано приватизувати цілісний майновий комплекс державного підприємства "Центральна збагачувальна фабрика "Червоноградська", що зданий в оренду, шляхом продажу належних державі акцій відкритого акціонерного товариства, заснованого органом приватизації (РВ ФДМУ по Львівській області) та орендарем (ЗАТ "Львівсистеменерго").

6.5. За результатами підготовчої роботи, 05.05.2008 р. прийнято спільне рішення органу приватизації (РВ ФДМ України по Львівській області) та орендаря (ЗАТ "Львівсистеменерго") створити відкрите акціонерне товариство "Львівська вугільна компанія".

6.6. Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 05.05.2008 № 191 «Про створення ВАТ «Львівська вугільна компанія» в процесі приватизації ЦМК ДП «ЦЗФ «Червоноградська», що зданий в оренду» створено Відкрите акціонерне товариство "Львівська вугільна компанія" в процесі приватизації цілісного майнового комплексу державного підприємства "Центральна збагачувальна фабрика "Червоноградська", що зданий в оренду, визначивши засновниками ВАТ державний орган приватизації (РВ ФДМУ по Львівській області) та орендар (ЗАТ "Львівсистеменерго").

6.7. Державна реєстрація Відкритого акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія" відбулась 08.05.2008.

6.8. Акт приймання-передавання нерухомого майна - цілісного майнового комплексу ДП ЦЗФ "Червоноградська" до статутного фонду ВАТ "Львівська вугільна компанія" датовано 08.05.2008. 

6.9. На підставі наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 27.05.2008 р. № 251, з моменту створення ВАТ "Львівська вугільна компанія" припинено дію Договору оренди державного майна цілісного майнового комплексу ДП "ЦЗФ "Червоноградська" від 15.12.2000 № 14/2000.

6.10. В ході проведення оцінки цілісного майнового комплексу ДП "ЦЗФ "Червоноградська" станом на 29.02.2008 комісією з приватизації підписано акт оцінки майна, затверджений наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 23.04.2008 № 168, згідно якого визначено розмір статутного фонду відкритого акціонерного товариства, що створюється на базі майна цілісного майнового комплексу ДП "Центральна збагачувальна фабрика "Червоноградська", що зданий в оренду, в розмірі 305610,0 тис. грн., частка держави в яких становила 114841 тис. грн. (37,578 %), частка орендаря - ЗАТ "Львівсистеменерго" - 190768,1 тис. грн. (64,422%). 

6.11. З урахуванням вимог Закону України "Про акціонерні товариства", на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.11.2011 Відкрите акціонерне товариство "Львівська вугільна компанія" 07.12.2011 перейменовано на Публічне акціонерне товариство "Львівська вугільна компанія". При цьому відповідно до п.п. 11 розділу 1 статуту ПАТ "Львівська вугільна компанія", зареєстрованого у новій редакції державним реєстратором 07.12.2011, зазначене найменування є новою назвою ВАТ "Львівська вугільна компанія" (ідентифікаційний код 35879807), заснованого в процесі приватизації цілісного майнового комплексу ДП ЦЗФ "Червоноградська".

6.12. ЗАТ "Львівсистеменерго" припинено з 15.02.2012.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

7. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури  - задоволено частково.
Рішення Господарського суду Львівської області від 10.04.2025 у справі №914/2441/15 (914/979/17) змінено, викладено мотивувальну частину у редакції цієї постанови, в решті оскаржене рішення залишено без змін. 

8. Суд апеляційної інстанції встановив:

8.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 09.04.2024 у справі №914/2441/15 (914/2778/21) відмовлено в задоволенні позову заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства енергетики України до відповідача-1 Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, до відповідача-2 Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія" про скасування наказів Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 28.09.2007 № 1004 "Про прийняття рішення щодо приватизації цілісного майнового комплексу Державного підприємства Центральна збагачувальна фабрика "Червоноградська", що зданий в оренду", від 23.04.2008 № 168 "Про затвердження акту оцінки майна ЦМК ДП ЦЗФ "Червоноградська", що зданий в оренду", від 05.05.2008 № 191 "Про створення ВАТ "Львівська вугільна компанія" в процесі приватизації ЦМК ДП ЦЗФ "Червоноградська", що зданий в оренду".

8.2. Зазначене рішення залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 09.07.2024 та постановою Верховного Суду від 17.10.2024 у справі № 914/2441/15 (914/2778/21).

8.3. В межах розгляду цієї справи, суди дійшли висновків, що позовні вимоги про скасування наказів Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 28.09.2007 № 1004 "Про прийняття рішення щодо приватизації ЦМК ДП ЦЗФ "Червоноградська", що зданий в оренду, від 05.05.2008 № 191 "Про створення ВАТ "Львівська вугільна компанія" в процесі приватизації ЦМК ДП "ЦЗФ "Червоноградська", що зданий в оренду та від 23.04.2008 № 168 "Про затвердження акту оцінки майна цілісного майнового комплексу ДП ЦЗФ "Червоноградська" є обґрунтованими, оскільки такі накази прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: статей 1, 15, 17 Закону України "Про приватизацію державного майна", статей 10, 18, 19, 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статей 17, 20, 27 Закону України "Про приватизацію державного майна", статті 12.3.3 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", статті 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності".

8.4. В задоволенні позовних вимог було відмовлено, у зв`язку з пропуском строків позовної давності.

9. За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції виснував, що Накази РВ ФДМУ по Львівській області, які передували передачі спірного майна до статутного капіталу ВАТ "Львівська вугільна компанія" не скасовані та є чинними, а відтак підстави для визнання недійсним правочину щодо передачі до статутного капіталу ВАТ "Львівська вугільна компанія" цілісного майнового комплексу Центральна збагачувальна компанія "Червоноградська" з підстав зазначених позивачем - відсутні.

10. Щодо відсутності волі власника на відчуження майна, колегією суддів встановлено, що Міністерство вугільної промисловості, правонаступником якого є Міністерство енергетики України, було обізнане щодо факту та обставин приватизації державного майна - ЦМК ДП ЦЗФ "Червоноградська" у 2007-2008 роках і не заперечувало щодо них.

11. Враховуючи встановлене, колегія суддів виснувала, що встановленні обставини у справі свідчать про те, що Міністерство енергетики України, як орган управління майном державного підприємства Центральна збагачувальна фабрика "Червоноградська" висловило беззаперечну волю на передачу майна іншій особі, та брало участь у такій передачі, Кабінет Міністрів України не заперечував щодо передачі вказаного майна, про що свідчить його розпорядження від 26.04.2007 № 226-р від 28.09.2007; Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області видано наказ № 1004 "Про прийняття рішення щодо приватизації цілісного майнового комплексу державного підприємства Центральна збагачувальна фабрика "Червоноградська», що також свідчить про висловлення волі на передачу майна іншій особі, та на думку суду є підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги щодо витребування майна в порядку положень статті 388 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12. Перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Львівської області від 10.04.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 у справі № 914/2441/15 (914/979/17), з вимогою скасувати оскаржені судові рішення та прийняте нове рішення, яким задовольнити позов прокурора Львівської області (Львівської обласної прокуратури) в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та ПрАТ «Львівська вугільна компанія» про визнання недійсним правочину та витребування майна.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

13. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи                                      № 914/2441/15(914/979/17) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Огороднік К.М., суддя - Васьковський О.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями          від           17.10.2025.14. Ухвалою Верховного Суду від 28.10.2025 відкрито касаційне провадження у справі № 914/2441/15 (914/979/17) за касаційною скаргою першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Львівської області від 10.04.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.09.2025. Датою проведення судового засідання за касаційною скаргою першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури визначено 25.11.2025.
15. 14.11.2025 до Верховного Суду від ПАТ "Львівська вугільна компанія" надійшов відзив на касаційну скаргу з запереченнями проти вимог та доводів скаржника.

16. 14.11.2025 на адресу Касаційного господарського суду від РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, надійшло клопотання про проведення судового засідання у справі № 914/2441/15 (914/979/17) в режимі відеоконференції.

17. 18.11.2025 до Верховного Суду від РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях надійшов відзив на касаційну скаргу з запереченнями проти вимог та доводів скаржника.
18. Ухвалою Верховного Суду від 21.11.2025 клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях про проведення судового засідання дистанційно у режимі відеоконференції - задоволено.
Доручено Господарському суду Львівської області забезпечити проведення відеоконференції 25.11.2025 о 11 год. 30 хв. у приміщенні Господарського суду Львівської області за адресою: вулиця Личаківська 128, м. Львів. 19. У зв`язку із запланованою відпусткою судді Огородніка К.М. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 914/2441/15(914/979/17) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Жуков С.В., суддя - Васьковський О.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2025.

20. Представниця Офісу Генерального прокурора в судовому засіданні 25.11.2025 повністю підтримав вимоги касаційної скарги за доводами викладеними  в ній, просила рішення Господарського суду Львівської області від 10.04.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 у справі № 914/2441/15(914/979/17) скасувати, прийняте нове рішення, яким задовольнити позов прокурора Львівської області (Львівської обласної прокуратури) в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та ПАТ "Львівська вугільна компанія" про визнання недійсним правочину та витребування майна.

21. Представниця Кабінету Міністрів України в засіданні суду 25.11.2025 повністю підтримала вимоги касаційної скарги за доводами викладеними в ній, просив суд касаційну скаргу задовольнити.

22. Представники ПАТ "Львівська вугільна компанія" (в залі суду), РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (в режимі відеоконференції) та арбітражна керуюча Степаненко І.Є. в засіданні суду 25.11.2025 проти вимог та доводів касаційної скарги заперечили з підстав викладених у відзивах на касаційну скаргу, просили оскаржені судові  рішення залишити без змін.

23. Інші учасники провадження у справі у судове засідання повноважених представників не направили.
Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги учасники справи були повідомлені належним чином.
Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників судового процесу, які не з`явились. 

24. Верховний Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 25.11.2025 та безпосередньо в цей день від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 25.11.2025. Були відсутні і ніші обставини, що унеможливлювали розгляд справи у судовому засіданні 25.11.2025 .

25. Враховуючи положення Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 20.10.2025 № 793/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 21.10.2025 №4643-IX), Верховний Суд розглядає справу № 914/2441/15(914/979/17) у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника
(перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури)

26. В обґрунтування підстав касаційного оскарження заявник зазначає про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права (частини 2 статті 19 Конституції України, статей 15, 16, частини 1 статті 202 , частин 1- 3, 5 та 6 статті 203, частини 1 статті 215, частини 1 статті 319, статей 328, 387, 388 ЦК України, частини 2 статті 2, частини 1 статті 12, частини 1 статті 15, частин 1, 3, 6 статті 17, статей 20, 27 Закону України "Про приватизацію державного майна", статей 10, 18, 19, 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", частин 1, 7 статті 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", статті 12.3.3 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств") та процесуального права (статей 2, 13, ст. ст. 74, 86, 191, 226, 231, 236, пунктів 1, 2, 3, 4 частини 1, частини 2 статті 277 ГПК України), без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у:

- постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14- ц, від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц (пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень не є необхідним для ефективного відновлення його права);
- постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 128/2526/16-цс (у позові про його витребування може бути відмовлено лише з підстав зазначених у статті 388 ЦК України);

- постанові Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 569/1158/20 (у разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем, суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею);

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 569/1221/16-ц (№ 14-241цс18) (у справах про витребування майна суд насамперед має встановити підставу вибуття майна та законність/незаконність підстав заволодіння);

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 (для витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади);

- постанові Верховного Суду від 22.10.2020 у справі № 752/11904/17 (власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі);

- постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 373/1810/16-ц (право власності на майно, яке було відчужено поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване; право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна);

- постановах Верховного Суду від 15.05.2024 у справі № 24/142-б, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, від його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно);

- постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади як законного або протиправного не допускається відмова в позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена);

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, п.100 (при віндикації вимоги про скасування рішень не є необхідним для відновлення його права);

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц (у випадку неналежного управління державним майном, розпорядження ним не за призначенням, відчуження його всупереч закону чи інтересам держави, право держави може бути захищене судом);

- постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц (преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву стабільність судового акта, який набрав законної сили);

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010  (обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом);

- постанові Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 140/6115/21 (преюдиціальність дає певний привілей стороні у справі не доказувати знову вже встановлені судом обставини (юридичні факти).

Доводи відповідача
(ПАТ "Львівська вугільна компанія")

27. Відповідач доводить, що справедливими і законними є висновки судів першої і апеляційної інстанцій, що накази РВ ФДМУ по Львівській області, які передували передачі спірного майна до статутного капіталу ВАТ "Львівська вугільна компанія" не скасовані та є чинними, а відтак підстави для визнання недійсним правочину щодо передачі до статутного капіталу ВАТ "Львівська вугільна компанія" цілісного майнового комплексу Центральна збагачувальна компанія "Червоноградська" з підстав зазначених позивачем - відсутні;

28. Оскільки в провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа № 914/2441/15 про банкрутство ПАТ "Львівська вугільна компанія", а позов першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури про визнання недійсним правочину щодо передачі до статутного капіталу ВАТ "Львівська вугільна компанія" майна - цілісного майнового комплексу державного підприємства "Центральна збагачувальна фабрика "Червоноградська" розглядається в межах справи про банкрутство, суд апеляційної інстанції справедливо врахував, що позовні вимоги позивача на підставі ст. 388 ЦК України (витребування майна від останнього набувача) можуть призводити до зміни ліквідаційної маси боржника, що в свою чергу впливає на права кредиторів у справі про банкрутство;

29. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлена наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі, що унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України;

30. Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, тому не було застосовано строки позовної давності.

Доводи відповідача
(РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях)

31. Відповідач доводить, що станом на час розгляду справи, накази Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, які передували передачі спірного майна до статутного капіталу ВАТ "Львівська вугільна компанія", не скасовані та є чинними;

32. Суди першої та апеляційної інстанції на підставі встановлених фактів прийшли до абсолютно правомірного висновку про те, що прокурором не доведено належними доказами наявності підстав для визнання недійсним оскаржуваного правочину, а також не доведено факту протиправного відчуження спірного майна проти волі власника;

33. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлена наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі, що унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України;

34. Кабінет Міністрів України, як підтверджується матеріалами справи, повністю володів ситуацією щодо приватизації даного об`єкта, тому, стверджувати що об`єкт вибув поза його волею та без його відома, немає жодних підстав.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

35. Відповідно до вимог частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

36. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

37. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

38. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій 

39. Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

40. За приписами частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

41. Згідно з положеннями статей 2, 4, 5 ГПК України, статей 15, 16  ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Тому задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

42. Аналіз положень КУзПБ дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який передбачає концентрацію спорів, стороною яких є боржник, у межах справи про банкрутство задля судового контролю в межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів. 

43. Так, відповідно до положень статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. 

44. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Наведена норма кореспондується з пунктом 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів. 

45. В цій справі предметом спору  є матеріально-правова вимога про визнання недійсним акту прийому-передачі майна до статутного фонду, вчиненого 08.05.2008 між державним органом приватизації - регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області, орендарем - Закритим акціонерним товариством "Львівсистеменерго" та Відкритим акціонерним товариством "Львівська вугільна компанія", відповідно до якого державний орган приватизації передав, а відкрите акціонерне товариство приймає нерухоме майно згідно переліку.

46. Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 Господарського кодексу України. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК України. 

47. Відповідно до частин 1 та 2 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

48. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

49. Згідно з частинами 1, 2 статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

50. Залежно від установлених судами обставин конкретної справи документ, який сторони справи іменують як «акт приймання-передачі», може як підтверджувати певні факти та бути документом первинного бухгалтерського обліку, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

51. Встановлення правової природи акта приймання-передачі - це питання дослідження як його змісту, так і інших доказів, наявних у матеріалах справи. Висновок із цього приводу в разі його необхідності для вирішення справи повинен робити суд у межах кожної окремої справи.

52. Таким чином, суд досліджує акт у кожному конкретному випадку та надає йому оцінку залежно від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи створює він юридичні наслідки.

53. За встановлених судами обставин, у спірних правовідносинах акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу до складу статутного капіталу ВАТ "Львівська вугільна компанія" підписано на підставі наказів РВ ФДМУ від 28.09.2007 №1004, від 05.05.2008 № 191, від 23.04.2008 № 163. Акт приймання-передачі нерухомого майна підтверджує волевиявлення сторін, а також має юридичні наслідки - факт переходу права власності на нерухоме майно.

54. Двосторонній акт у цих правовідносинах свідчить про погоджену дію шляхом волевиявлення обох сторін правочину на набуття певних цивільних прав та обов`язків.

55. Відтак, прийняття рішень та укладення акта приймання-передачі майна - цілісного майнового комплексу Державного підприємства "Центральна збагачувальна фабрика "Червоноградська" є комплексом дій, вчинених з метою передачі майна до складу статутного капіталу ВАТ "Львівська вугільна компанія".

56. Відповідно до положень статті 2 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права (законного інтересу) в разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі в судовому порядку. Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

57. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

58. Позивач як особа, якій належить право на звернення до суду з позовом за захистом свого права та інтересу, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, що потребують судового захисту, та спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №334/3161/17, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі).

59. Задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

60. У цій справі позивач стверджував про незаконність акта приймання-передачі майна (як правочину) з огляду на незаконність наказів РВ ФДМУ від 28.09.2007 №1004, від 05.05.2008 № 191, від 23.04.2008 № 163, які передували укладенню акта приймання-передачі майна від 08.05.2008, та встановлення обставин щодо протиправного відчуження такого майна.

61. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

62. Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

63. Тобто, недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів: незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктного складу, невідповідність волевиявлення внутрішній волі.

64. Так, судом апеляційної інстанції, під час розгляду цієї справи встановлено:

"Рішенням Господарського суду Львівської області від 09.04.2024 у справі № 914/2441/15(914/2778/21) відмовлено в задоволенні позову заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства енергетики України до відповідача-1 Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, до відповідача-2 Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія" про скасування наказів Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 28.09.2007 № 1004 "Про прийняття рішення щодо приватизації цілісного майнового комплексу Державного підприємства Центральна збагачувальна фабрика "Червоноградська", що зданий в оренду", від 23.04.2008 № 168 "Про затвердження акту оцінки майна ЦМК ДП ЦЗФ "Червоноградська", що зданий в оренду", від 05.05.2008 № 191 "Про створення ВАТ "Львівська вугільна компанія" в процесі приватизації ЦМК ДП ЦЗФ "Червоноградська", що зданий в оренду".

Зазначене рішення залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 09.07.2024 та постановою Верховного Суду від 17.10.2024 у справі № 914/2441/15(914/2778/21).

В межах розгляду даної справи, суди дійшли висновків, що позовні вимоги про скасування наказів Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 28.09.2007 № 1004 "Про прийняття рішення щодо приватизації ЦМК ДП ЦЗФ "Червоноградська", що зданий в оренду, від 05.05.2008 № 191 "Про створення ВАТ "Львівська вугільна компанія" в процесі приватизації ЦМК ДП "ЦЗФ "Червоноградська", що зданий в оренду та від 23.04.2008 № 168 "Про затвердження акту оцінки майна цілісного майнового комплексу ДП ЦЗФ "Червоноградська" є обґрунтованими, оскільки такі накази прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: ст. 1, 15, 17 Закону України "Про приватизацію державного майна", ст. 10, 18, 19, 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 17, 20, 27 Закону України "Про приватизацію державного майна", ст. 12.3.3 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", ст. 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності".

Однак, в задоволенні позовних вимог було відмовлено, у зв`язку з пропуском строків позовної давності.".

65. Згідно з статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

66. У рішенні ЄСПЛ від 29 січня 2013 року за заявою № 66610/09 у справі «Золотас проти Греції» (Zolotas v. Greece) зазначено, що інститут строків давності є спільною рисою правових систем держав-учасниць і має на меті гарантувати правову певність, встановлюючи межу для дій або ж перешкоджаючи несправедливості, яка могла б бути скоєна, якби суди мали ухвалювати рішення щодо подій, які відбулися в далекому минулому.

67. Механізм застосування позовної давності повинен корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права.

68. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює у неї цю можливість знати про посягання на права.

69. Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

70. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

71. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom)).

72. Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що накази РВ ФДМУ по Львівській області, які передували передачі спірного майна до статутного капіталу ВАТ "Львівська вугільна компанія" не скасовані та є чинними, а відтак підстави для визнання недійсним правочину щодо передачі до статутного капіталу ВАТ "Львівська вугільна компанія" цілісного майнового комплексу Центральна збагачувальна компанія "Червоноградська" з підстав зазначених позивачем - відсутні. 

73. Щодо вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, слід зазначити наступне.

74. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник також має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. 

75. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

76. Статтею 388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача, та зазначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

77. У наведених нормах йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до не власника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.

78. Таким чином, у спорі між особою, яка вважає себе власником спірного майна, та особою, яка вважає себе законним володільцем (користувачем) спірного майна, сторонами спору є особи, які претендують на спірне майно, а суду для правильного вирішення спору слід з`ясувати та перевірити передусім правові підстави, відповідно до яких виникло та існує речове право на майно (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 23.05.2018 у справі № 910/73/17).

79. З огляду на викладене, звертаючись до суду з віндикаційним позовом, позивач повинен підтвердити його право власності на витребуване майно, факт вибуття вказаного майна з його володіння, наявність вказаного майна у незаконному володінні відповідача.

80. В цій частині, судом апеляційної інстанції встановлено, що:

81. У 2000 році листом №05/12-1-483 Міністерство палива та енергетики України поінформувало РВ ФДМУ по Львівській області про те, що враховуючи згоду трудового колективу ДВАТ ЦЗФ "Червоноградська" і клопотання ДХК "Укрзахідвугілля" Міністерство палива та енергетики України не заперечує проти передачі в оренду ЗАТ "Львівсистеменерго" ЦМК ДВАТ ЦЗФ "Червоноградська".

82. 17.11.2000 наказом Міністерства палива та енергетики України № 511 "Про вилучення із складу ДХК "Укрзахідвугілля" ДВАТ ЦЗФ "Червоноградська"- дочірнього підприємства ДХК", вилучено зі складу та реорганізовано шляхом перетворення у державне підприємство ЦЗФ "Червоноградська". 

83. У відповідності до преамбули статуту державного підприємства ЦЗФ "Червоноградська", затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, державне підприємство засноване на державній власності та підпорядковане - Міністерству палива та енергетики України (орган управління майном). 

84. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.04.2007 № 226-р "Про затвердження переліків господарських товариств і холдингових компаній, державні пакети акцій (частки) яких підлягають продажу, державних підприємств, холдингових компаній і відкритих акціонерних товариств, які підлягають підготовці до продажу в 2007 році, цілісний майновий комплекс Державного підприємства "Червоноградська" включено до переліку державних підприємств, холдингових компаній і відкритих акціонерних товариств, які підлягають підготовці до продажу у 2007 році (згідно переліку, зазначеного у Додатку № 2 до вказаного Розпорядження).

85. 28.09.2007 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області видано наказ № 1004 "Про прийняття рішення щодо приватизації цілісного майнового комплексу державного підприємства Центральна збагачувальна фабрика "Червоноградська", що зданий в оренду, яким наказано приватизувати цілісний майновий комплекс державного підприємства Центральна збагачувальна фабрика "Червоноградська", що зданий в оренду, шляхом продажу належних державі акцій відкритого акціонерного товариства, заснованого органом приватизації (РВ ФДМУ по Львівській області) та орендарем (ЗАТ "Львівсистеменерго").

86. За результатами підготовчої роботи, 05.05.2008 прийнято спільне рішення органу приватизації (РВ ФДМ України по Львівській області) та орендаря (ЗАТ "Львівсистеменерго") створити відкрите акціонерне товариство "Львівська вугільна компанія".

87. Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 05.05.2008 № 191 "Про створення ВАТ "Львівська вугільна компанія" в процесі приватизації ЦМК ДП ЦЗФ "Червоноградська", що зданий в оренду створено відкрите акціонерне товариство "Львівська вугільна компанія" в процесі приватизації цілісного майнового комплексу державного підприємства Центральна збагачувальна фабрика "Червоноградська", що зданий в оренду, визначивши засновниками ВАТ державний орган приватизації (РВ ФДМУ по Львівській області) та орендар (ЗАТ "Львівсистеменерго").

88. Рішенням Господарського суду Львівської області від 09.04.2024 у справі №914/2441/15 (914/2778/21) встановлено, що для проведення приватизаційних процедур ЦМК ДП ЦЗФ "Червоноградська", наказом регіонального відділення від 29.10.2007 № 1112 було сформовано комісію з приватизації, до складу якої включені представники, зокрема, Міністерства вугільної промисловості. 

89. Відповідно до п. 2.1. Положення про комісію з приватизації, до основних завдань комісії входило, зокрема, визначення розміру статутного фонду господарського товариства та розробка акта оцінки. За результатами проведеної стандартизованої оцінки, наказом регіонального відділення від 23.04.2008 № 168 затверджено Акт оцінки майна ЦМК ДП ЦЗФ "Червоноградська", що зданий в оренду, сформований та підписаний комісією з приватизації підприємства станом на дату оцінки - 29.02.2008.

90. План приватизації ЦМК ДП ЦЗФ "Червоноградська", що зданий в оренду, розроблений комісією з приватизації на засіданні 18.04.2008 і при його формуванні комісією були враховані пропозиції профспілкової організації підприємства - Міністерства вугільної промисловості (лист від 24.01.2008 № 67/05/02-02).

91. Враховуючи встановлені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про обізнаність Міністерства вугільної промисловості, правонаступником якого є Міністерство енергетики України, щодо факту та обставин приватизації державного майна - ЦМК ДП ЦЗФ "Червоноградська" у 2007-2008 роках та відсутність будь-яких заперечень щодо них.

92. Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 922/3838/21).

93. У постанові Верховного Суду від 28.01.2025 у справі № 922/3562/21 наведено, зокрема, висновок про те, що "… за змістом статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їх волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині 1 статті 388 ЦК України. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.10.2020 у справі № 752/11904/17).

94. Відтак, як про це вірно виснував суд апеляційної інстанції, встановленні обставини у справі свідчать про те, що Міністерство енергетики України, як орган управління майном державного підприємства Центральна збагачувальна фабрика "Червоноградська" висловило беззаперечну волю на передачу майна іншій особі, та брало участь у такій передачі, Кабінет Міністрів України не заперечував щодо передачі вказаного майна, про що свідчить його розпорядження від 26.04.2007 № 226-р від 28.09.2007; Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області видано наказ № 1004 "Про прийняття рішення щодо приватизації цілісного майнового комплексу державного підприємства Центральна збагачувальна фабрика "Червоноградська", що також свідчить про висловлення волі на передачу майна іншій особі, що є підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги щодо витребування майна в порядку положень статті 388 ЦК України.

95. Щодо застосування позовної давності, слід зауважити на тому, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.

96. Оскільки суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, відтак строк позовної давності не застосовується. 

97. Наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, та відсутність в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції  правової оцінки усіх обставинам, що входять до предмету доказування у даних правовідносинах, зумовили необхідність зміни мотивувальної частини рішення Господарського суду Львівської області від 10.04.2025 у редакції цієї постанови апеляційного суду в порядку положень частини 4 статті 277 ГПК України.       

Щодо доводів касаційної скарги 

98. Як вже зазначалось, касаційну скаргу позивач, зокрема, аргументував пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України. 

99. За змістом пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

100. Для касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення з наведеної підстави наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

101. Суд звертає увагу, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні правовідносини.

102. Верховний Суд неодноразово наголошував, що підставою для касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України є неврахування висновку саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

102. Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

103. Проаналізувавши обставини правовідносин у даній справі та у справах, на постанови в яких посилається скаржник, шляхом співставлення їх суб`єктів, об`єктів та юридичного змісту, колегія суддів дійшла висновку, що правовідносини у справах не є подібними, тому підстави для врахування позицій Верховного Суду, викладених у постановах відсутні. 

104. Відтак, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції. За своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

105. Порушень норм процесуального права, які б призвели до прийняття по суті невірного рішення або є підставами для обов`язкового скасування оскарженого судового рішення (частина 1 статті 310 ГПК України), колегією суддів під час касаційного провадження не встановлено. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

106. Відповідно до пункту 1) частини 1 статті 308 ГПК України, суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

107. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).

108. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

109. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

110. Враховуючи наведене вище, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав задоволення касаційної скарги та необхідність залишення оскаржених судових рішень (в редакції мотивування суду апеляційної інстанції) -  без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України,  Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,- 

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 10.04.2025 (в редакції постанови Західного апеляційного господарського суду від 15.09.2025) та постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 у справі № 914/2441/15 (914/979/17) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили  з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                В.Я. Погребняк

Судді                                                                                          О.В. Васьковський

                                                                                          С.В. Жуков