ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 671/573/25
провадження № 61-8547св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач),  Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.
 
учасники справи:
позивач -заступник керівника Волочиської окружної прокуратури Хмельницької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області;
відповідачі:  ОСОБА_1 , Фермерське господарство «Глущак Агро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області;
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на ухвалу Волочиського районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2025 року у складі судді Бабій О. М. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 червня 2025 року у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Костенка А. М., Спірідонової Т. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.               Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2024 року заступник керівника Волочиської окружної прокуратури Хмельницької області звернувся до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, з позовом до ОСОБА_1 , ФГ «Глущак-Агро», третя особа на стороні відповідача - ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, в якому просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6820983800:02:001:0060, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Глущак-Агро»; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 6820983800:02:001:0060 площею 2 га, припинивши право приватної власності ОСОБА_1 та право оренди ФГ «Глущак-Агро» на вказану земельну ділянку; скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6820983800:02:001:0060; витребувати в ОСОБА_1 та ФГ «Глущак-Агро» на користь Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області земельну ділянку площею 1,6787 га, яка розміщена в межах земельної ділянки з кадастровим номером 6820983800:02:001:0060; зобов`язати повернути ФГ «Глущак-Агро» Війтовецькій селищній раді Хмельницького району Хмельницької області земельну ділянку площею 1,6787 га, яка розміщена в межах земельної ділянки з кадастровим номером 6820983800:02:001:0060.
 
Короткий зміст судових рішень
 
Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2025 року, залишеною без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 03 червня 2025 року, у відкритті провадження в частині позовних вимог заступника керівника Волочиської окружної прокуратури Хмельницької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області до ФГ «Глущак-Агро» про припинення права оренди та витребування земельної ділянки відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції, з якою погодився апеляційний суд, мотивована тим, що
позовна заява в частині вимог про припинення права оренди та витребування земельної ділянки до ФГ «Глущак-Агро», яка є юридичною особою, є спором про стверджуване порушення цивільного права та законного інтересу позивача як власника землі з боку юридичної особи, зокрема, щодо права оренди на нерухоме майно. З огляду на суб`єктний склад сторін справа в частині наведених вище позовних вимог віднесена до юрисдикції господарських судів, що виключає можливість відкриття провадження у порядку цивільного судочинства.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
01 липня 2025 року засобами поштового зв`язку заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури О. І. Самбір подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Волочиського районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 червня 2025 року (повний текст складений 04 червня 2025 року), в якій посилаючись на порушення норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 911/4144/16, від 30 травня 
2018 року у справі № 569/2749/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 755/13532/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16, від 16 жовтня 2019 року у справі № 303/2408/16-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 200/14342/18, від 15 червня 2021 року у справі № 904/6125/20, від 14 грудня 2021 року у справі № 2610/27695/2012, від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21, від 05 жовтня 2022 року у справі № 922/1830/19, у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 130/1001/17, від 
18 січня 2021 року у справі № Б-23/75-02, від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20, від 27 жовтня 2021 року у справі № 127/6686/21, від 10 листопада 2021 року у справі № 320/7224/15-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19, від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21, від 12 жовтня 
2022 року у справі № 183/4196/21, від 14 грудня 2022 року у справі № 201/909/20, від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19, від 17 травня 2023 року у справі № 761/2793/20, що передбачає вимоги пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Крім того, вважає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування положень статті 20 ЦПК України та статті 21 ГПК України у подібних правовідносинах, що передбачає вимоги пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової  палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2025 року касаційне провадження у справі відкрито, витребувано цивільну справу з Волочиського районного суду Хмельницької області.
 
12 серпня 2025 року справа № 671/573/25 надійшла до Верховного Суду. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга заступника керівника Хмельницької обласної прокуратуримотивована тим, що підставою для касаційного оскарження є відсутність на час подання цієї касації висновку Верховного Суду щодо застосування норм статті 20 ЦПК України та статті 21 ГПК України, а саме чіткої юрисдикційної визначеності у розгляді справ, у яких відповідачами є як фізична так і юридична особа та позовні вимоги полягають у скасуванні речового права - зокрема, права власності на земельну ділянку у фізичної особи та права оренди у юридичної, а також визнання недійсним договору оренди укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Глущак-Агро», з подальшим її поверненням законному власнику, тобто справ, у яких позовні вимоги, містять юрисдикційну суперечність, проте не можуть розглядатись окремо.
 
Вважає, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по- друге спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
 
Хмельницька обласна прокуратура вважає, що у даному випадку, об`єднання вимог позову з єдиним предметом спору, які пов`язані між собою підставою виникнення, поданими доказами, є основними та похідними позовними вимогами і така справа мала б розглядатись в порядку цивільного судочинства, що узгоджується з позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 30 травня  2018 року у справі № 569/2749/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 755/13532/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі 
№ 303/2408/16-ц зроблено правовий висновок про те, що позовні вимоги до кількох відповідачів, серед яких є хоча б одна фізична особа, мають розглядатися в одному провадженні, якщо такі вимоги однорідні, нерозривно пов`язані між собою та від вирішення однієї з них залежить вирішення інших вимог. Розгляд справи в межах одного виду судочинства є більш прогнозованим і відповідає принципу правової визначеності. 
 
Вважає, що відмовляючи у відкритті провадження за позовними вимогами до ФГ «Глущак-Агро» в частині припинення права оренди та витребування спірної земельної ділянки, суди першої та апеляційної інстанції не врахували правові висновки Великої Палати Верховного Суду, суті правовідносин сторін, вимоги процесуального закону щодо об`єднання позовних вимог та необхідності їх розгляду в єдиній цивільній справі, а формально виходила лише зі складу сторін у справі щодо однієї завершальної вимоги спору.
 
Звертає увагу на те, що вказаний спір виник з приводу незаконного набуття фізичною особою ОСОБА_1 права власності на частину деградованої земельної ділянки яка підлягала консервації, та не пов`язаний із здійсненням господарської діяльності. Вимоги щодо скасування реєстрації земельної ділянки та прав на неї є похідними. 
 
Вважає, що скасування права оренди впливає на інтереси ФГ «Глущак- Агро» та ОСОБА_1 , який є фізичною особою, відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Зауважує, що вирішення спору за правилами господарського судочинства в частині позовних вимог про витребування в орендаря ФГ «Глущак-Агро», а не за правилами цивільного судочинства в частині позовних вимог до власника фізичної особи ОСОБА_1 , у тому числі про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, порушуватиме принцип повноти, всебічності й об`єктивності з`ясування обставин справи, визначений частиною першою статті 3 ЦПК України, оскільки дослідження того ж самого предмета, а також тих самих підстав позову здійснюватиметься судами різних юрисдикцій, що також суперечить принципу правової визначеності.
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судом встановлено, що у квітні 2024 року заступник керівника Волочиської окружної прокуратури Хмельницької області звернувся в суд в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, з позовом до ОСОБА_1 , ФГ «Глущак-Агро», третя особа на стороні відповідача - ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, в якому просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6820983800:02:001:0060, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Глущак-Агро»; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 6820983800:02:001:0060 площею 2 га, припинивши право приватної власності ОСОБА_1 та право оренди ФГ «Глущак-Агро» на вказану земельну ділянку; скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6820983800:02:001:0060; витребувати в ОСОБА_1 та ФГ «Глущак-Агро» на користь Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області земельну ділянку площею 1,6787 га, яка розміщена в межах земельної ділянки з кадастровим номером 6820983800:02:001:0060; зобов`язати повернути ФГ «Глущак-Агро» Війтовецькій селищній раді Хмельницького району Хмельницької області земельну ділянку площею 1,6787 га, яка розміщена в межах земельної ділянки з кадастровим номером 6820983800:02:001:0060.
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірна земельна ділянка перебуває в оренді у ФГ «Глущак-Агро» на підставі договору б/н від 18.10.2021 року (а. с. 100). Тобто, учасниками спору в  частині припинення права оренди та витребування земельної ділянкиу орендаря є держава, від імені якої в суд з позовом звернулася прокуратура, та юридична особа.
 
2.            Мотивувальна частина 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга заступника керівника Хмельницької обласної прокуратуризадоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення  апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
 
Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (стаття 124 Конституції України).
 
Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
 
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № № 29458/04 і 29465/0, пункт 24).
 
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 712/9272/17, провадження № 14-345цс19).
 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
 
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
 
Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 6 частини першої статті 20 ГПК України).
 
Згідно зі статтею 20 ЦПК України та статтею 21 ГПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цими кодексами.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, провадження № 14-2цс21, зазначено, що: «Прокурор просить, серед іншого, визнати недійсними свідоцтва на право власності, видані ТОВ «Березова роща» і ТОВ «Сілквей комунікейшн»; визнати недійсними рішення Головного територіального управління юстиції в Київській області про державну реєстрацію за ТОВ «Березова роща» і ТОВ «Сілквей комунікейшн» права власності на земельні ділянки; визнати недійсними договір іпотеки, укладений між ТОВ «Сілквей комунікейшн» і ТОВ «Зелена садиба», та договір іпотеки, укладений між ТОВ «Березова роща» і ТОВ «Зелена садиба»; витребувати земельні ділянки на користь держави з незаконного володіння ТОВ «Березова роща» і ТОВ «Сілквей комунікейшн». Велика Палата Верховного Суду у цій постанові зазначила, що спір у справі у частині вказаних вище позовних вимог є таким, що стосується порушення юридичними особами цивільного права та законного інтересу позивача як власника, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, встановлення іншого речового права на таке майно (іпотеки), державної реєстрації таких прав. Отже, з огляду на суб`єктний склад сторін справа в частині наведених вище позовних вимог віднесена до юрисдикції господарських судів, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства.
 
Подібні висновки викладено і в постанові Об`єднаної плати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12 червня 2023 року у справі 
№ 676/7428/19, постановах Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі 
№ 354/608/15, від 17 червня 2024 року у справі № 354/600/15-ц,  від 26 червня 2024 року у справі № 354/602/15-ц, від 06 червня 2024 року у справі № 185/9666/21.
 
Зважаючи на наведене, позовні вимоги прокурора про витребування майна з чужого незаконного володіння та припинення права оренди у ФГ «Глущак-Агро» повинні розглядатися в господарському судочинстві.
 
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі у вказаній частині, оскільки спір в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має розглядатися в порядку господарського.
 
Зазначене не суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 911/4144/16, від 30 травня 2018 року у справі № 569/2749/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 755/13532/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16, від 16 жовтня 2019 року у справі № 303/2408/16-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 200/14342/18, від 15 червня 2021 року у справі № 904/6125/20, від 14 грудня 2021 року у справі № 2610/27695/2012, від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21, від 05 жовтня 2022 року у справі № 922/1830/19, у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 130/1001/17, від 18 січня 2021 року у справі № Б-23/75-02, від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20, від 27 жовтня 2021 року у справі № 127/6686/21, від 10 листопада 2021 року у справі № 320/7224/15-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19, від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21, від 12 жовтня 2022 року у справі № 183/4196/21, від 14 грудня 2022 року у справі № 201/909/20, від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19, від 17 травня 2023 року у справі № 761/2793/20, на які містяться посилання в касаційній скарзі.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення заявником норм права та незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій про підсудність справи господарському суду, що не може бути правовою підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх скасування.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратуризалишити без задоволення.
 
Ухвалу Волочиського районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 червня 2025 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                       О. М. Осіян
                                                                                                Н. Ю. Сакара
                                                                                                В. В. Шипович