Справа № 342/754/23 
Провадження № 22-ц/4808/219/26 
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2026 року м. Івано-Франківськ 

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів – Баркова В.М., Мальцевої Є.Є., 
за участю секретаря – Кузів А.В.
учасники справи
стягувач - ОСОБА_1 
боржник - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 ,
на ухвалу Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2025 року, постановлену судом у складі судді Гайдич Р.М.,
у справі за заявою ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2023 року у справі №342/754/23,
в с т а н о в и в:
Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей та на утримання матері до досягнення дітей трирічного віку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку. Стягнення аліментів розпочато з 28.06.2023 року і проводитиметься до досягнення дітьми повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів на утриманні дітей звернено до негайного виконанню в межах суми платежу за один місяць. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , щомісячно, аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) до досягнення дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку. Стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 розпочато з 28.06.2023 року. 
Стягнуто з ОСОБА_2 до державного бюджету судовий збір в розмірі 2147,20 грн 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. 

Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2025 року задоволено частково заяву ОСОБА_1 про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлено строк на пред`явлення виконавчого листа.
Видано дублікат виконавчого листа по справі №342/754/23 (провадження 2/342/394/2023) на підставі рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку.
Видано дублікат виконавчого листа по справі № 342/754/23 (провадження 2/342/394/2023) на підставі рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2023 року, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.
В іншій частині у задоволенні заяви відмовлено. 

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалу Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2025 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу його дубліката про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) до досягнення дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, скасовано.
В цій частині ухвалено нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задоволено.
Поновлено ОСОБА_1 строк пред`явлення виконавчого листа у частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на її утримання у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) до досягнення дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку. 
Видано ОСОБА_1 дублікат виконавчого листа в частині стягнення ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) до досягнення дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку. 
В іншій частині ухвалу Городенківського районного суду від 31 липня 2025 року залишено без змін.

В жовтні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про розстрочення виконання рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2023 року строком на один рік.
В обгрунтування заяви зазначив, що він не ухиляється від виконання рішення суду, проте його фінансове становище на сьогоднішній день є складним, оскільки він не має постійного офіційного місця роботи, здійснює лише тимчасові підрядні роботи з непостійним доходом. На його утриманні перебуває двоє літніх батьків, а батько потребує оперативного втручання та постійного лікування, що підтверджується медичними документами, доданими до заяви.

Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення суду відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованістьсудового рішення, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву про розстрочення виконання рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2023 року строком на один рік.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що після ухвалення рішення від 19 вересня 2023 року у справі № 342/754/23 позивачка не здійснила своєчасного пред`явлення виконавчих листів до примусового виконання. Лише згодом вона звернулася до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку їх пред`явлення до виконання. Ці процесуальні дії тривали тривалий проміжок часу та безпосередньо вплинули на подальший рух виконавчих документів, оскільки виконавчі листи фактично залишалися не переданими до органу примусового виконання та протягом усього зазначеного періоду виконавче провадження відкрито не було, що, у свою чергу, спричинило накопичення значної заборгованості по аліментах, яка утворилася не внаслідок ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, а виключно через затримку з боку позивачки у пред`явленні виконавчих документів та подальший тривалий розгляд клопотань і апеляційних скарг у судах двох інстанцій. 
На сьогодні орієнтовний розмір цієї заборгованості становить суму, що є суттєво обтяжливою для відповідача та в рази перевищує його середній місячний дохід, що унеможливлює погашення заборгованості без заподіяння істотної шкоди матеріальному становищу як самого відповідача, так і його теперішньої сім`ї. Його теперішнє фінансове становище є вкрай складним та об`єктивно не дозволяє одномоментно погасити нараховану заборгованість і одночасно виконувати поточні аліментні зобов`язання. 
Крім того, посилається на те, що на утриманні та матеріальному забезпеченні перебувають його двоє літніх батьків-пенсіонерів, які через поважний вік та стан здоров`я повністю покладаються на його допомогу. Батько ОСОБА_6 потребує невідкладного оперативного лікування та постійного медичного нагляду, тому значна частина доходів відповідача йде саме на забезпечення мінімальних життєвих потреб його непрацездатних батьків.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено сторонам право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що апеляційна скарга не містить нових доказів, не спростовує встановлених судом першої інстанції фактичних обставин та фактично зводиться до спроби уникнути виконання судового рішення, що суперечить правовій позиції Верховного Суду.
ОСОБА_2 не бажав добровільно виконувати рішення суду, усвідомлював наявність обов`язку та цілеспрямовано ухилявся від його виконання. Факт ухилення підтверджується тим, що апелянт був поінформований про наявність судового рішення, не здійснив жодного реального платежу, а всі заяви про намір сплачувати аліменти залишилися лише усними твердженнями без будь-якого документального підтвердження. Відсутність добровільної сплати аліментів при наявності доходу є доказом умисного ухилення.
Зазначає, що причини тривалого невиконання рішення не залежать від стягувача, оскільки боржник перебуває на території Великобританії, де має робочий контракт та дохід. Примусове виконання мало здійснюватися через Міністерство юстиції України відповідно до міжнародних договорів. Виконавчі листи були неналежним чином направлені їй звичайною кореспонденцією, внаслідок чого втрачені, що встановлено судом першої інстанції.
У суді першої інстанції доведена фінансова спроможність скаржника та встановлено, що ОСОБА_2 з січня 2025 року працює у м. Лондоні за контрактом, має стабільний дохід, достатній для погашення всієї заборгованості. Ініціює фінансово затратні поїздки між Україною та Великобританією для дітей з матір`ю кожні три місяці згідно з апеляційної скарги у справі 342/984/24 у Волинському апеляційному суді де засідання суду призначене на 30.12.25 року, беручи на себе фінансові витрати, що свідчить про високі доходи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

У судове засідання ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, та довідкою про доставку електронного документу.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без скаржника та його представника, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено обставин, які мають характер особливих або виняткових, а ті обставини, на які посилається заявник, не є підставою для задоволення заяви відповідно до вимог норм ЦПК України, тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для розстрочення виконання судового рішення у цій справі.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, виходячи з наступного.

В силу положень ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення визначеному законом порядку. Контроль за виконанням рішення здійснює суд.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Також в цьому рішенні зазначено, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
Згідно з ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами.
У відповідності до змісту ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.
Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що розстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду шляхом сплати загальної суми боргу частинами, що не може перевищувати одного року з дня ухвалення спірного рішення.
Строки такого відтермінування та сума щомісячних платежів знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду.
Надання розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
Закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Розстрочення або відстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.
У постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року по справі № 2а-25767/10/0570 зазначено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд із певною свободою розсуду повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору, наявність надзвичайних непереборних подій, інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини.
Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення (подібний висновок наведено в постанові Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі № 910/1180/19).
Згідно з правовою позицією, що викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст. ст. 78, 81, 435 ЦПК України, саме заявник зобов`язаний довести зазначений предмет доказування, тобто виняткові підстави для відстрочки виконання судового рішення.
Суд оцінює надані заявником докази у сукупності як такі, що підтверджують обставини, які ускладнюють виконання рішення суду, та які є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними, тобто такими, які не залежать від волі відповідача, а отже, мають виключний характер.
Звертаючись до суду з заявою про розстрочення виконання рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2023 року у справі №342/754/23 строком на один рік, ОСОБА_2 послався на складне фінансове становище, відсутність постійного місця роботи, перебування на його утриманні двох літніх батьків та необхідність лікування батька ОСОБА_6 .
На підтвердження підстав для відстрочення виконання вказаного рішення суду ОСОБА_2 надав копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6 , копію пенсійного посвідчення ОСОБА_6 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 .
Колегія суддів вважає, що зазначені заявником обставини не є достатніми для розстрочення виконання судового рішення, оскільки до заяви ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження його скрутного майнового стану, на підставі яких суд може встановити його майновий стан.
Посилання заявника на наявність на його утриманні батьків також не підтверджено належними та допустимими доказами та не може бути підставою для розстрочення виконання рішення суду.
З доданої заявником копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що батько ОСОБА_2 є ОСОБА_7 , мати – ОСОБА_8 . Проте в заяві скаржник зазначає, що його батько ОСОБА_6 потребує лікування та оперативного втручання, на підтвердження чого додає виписки з медичної карти стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_6 , копію пенсійного посвідчення ОСОБА_6 .
Норми чинного законодавства допускають розстрочення/відстрочення виконання рішення лише у виняткових випадках, натомість заявником не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 77, 78, 81 ЦПК України, на підтвердження наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення суду, а відтак обставини на які посилається останній, не є такими обставинами, які б свідчили про їх винятковість.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2023 року у справі №342/754/23. Суд правильно виснував, що достатніх обставин для розстрочення виконання судового рішення заявником у заяві не зазначено, доводи заявника не підтверджені належними та допустимими доказами, та не свідчать про наявність будь-якого виняткового випадку, що обумовлює об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення, чи робить його виконання неможливим.
Суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвалу Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 січня 2026 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков 

Є.Є. Мальцева