ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 лютого 2026 року справа №812/1406/16 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року (повне судове рішення складено 08 вересня 2025 року) у справі № 812/1406/16 (суддя в І інстанції Кисіль С.В.) за позовом Публічного акціонерного товариства "Луганськтепловоз" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Харківського управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, третя особа - Головне управління ДПС у Луганській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 812/1406/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, а саме боржника Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - ЦМУ ДПС по роботі з ВПП, заявник, боржник), на Головне управління ДПС у Луганській області (далі - ГУ ДПС у Луганській області).
В обґрунтування заяви зазначено, що державним виконавцем 27 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 63348690 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 812/1406/16 від 08 жовтня 2019 року, виданого Луганським окружним адміністративним судом.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року по справі № 812/1406/16 замінено боржника у виконавчому провадженні № 63348690 з Офісу великих платників податків ДПС (далі - Офіс ВПП ДПС), на правонаступника ЦМУ ДПС по роботі з ВПП.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Публічне акціонерне товариство «Луганськтепловоз» (далі - ПАТ «Луганськтепловоз», стягувач) знаходиться на обліку у ГУ ДПС у Луганській області.
Тобто, з 01 січня 2020 року ПАТ «Луганськтепловоз» не входить до переліку великих платників податків та було переведено на облік до ГУ ДПС у Луганській області.
Виходячи з наведеного, станом на момент розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження ПАТ «Луганськтепловоз» перебуває на обліку в ГУ ДПС у Луганській області.
На думку заявника, ГУ ДПС у Луганській області є правонаступником Офісу ВПП ДПС як орган, до якого перейшли функції (адміністративна компетенція) щодо ведення податкового обліку ПАТ «Луганськтепловоз». Саме ГУ ДПС у Луганській області є органом, який компетентний поновити порушені права позивача».

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року було відмовлено у задоволенні заяви Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 812/1406/16.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою замінити боржника у виконавчому провадженні № 63348690 з Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на Головне управління ДПС у Луганській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано заяву про заміну сторони виконавчого провадження.
Стверджує, що наявне процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

У відзиві Головне управління ДПС у Луганській області просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, в якому зазначено, що належним боржником у виконавчому провадженні з виконання рішення суду у справі № 812/1406/16 є саме ЦМУ ДПС по роботі з ВПП, яке у повному обсязі здійснює свої функції та повноваження, в тому числі контроль за правомірністю бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Від ЦМУ ДПС по роботі з ВПП надійшли письмові пояснення, які є аналогічними до заяви про заміну сторони виконавчого провадження та апеляційної скарги.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року у справі № 812/1406/16 визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі Офіс ВПП ДФС) щодо не внесення заяви ПАТ «Луганськтепловоз» про повернення суми бюджетного відшкодування за жовтень 2015 року на суму 8656680,00 грн до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування; зобов`язано Офіс ВПП ДФС внести заяву ПАТ «Луганськтепловоз» про повернення суми бюджетного відшкодування за грудень 2015 року на суму 8656680,00 грн до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 15 серпня 2019 року, скасовано постанову Луганського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року в справі № 812/1406/16 і прийнято нову постанову, якою визнано протиправною бездіяльність Офісу ВПП ДФС, що втілилась у невчиненні законодавчо передбачених дій щодо перевірки достовірності нарахування ПАТ «Луганськтепловоз» суми бюджетного відшкодування, визначеної у заяві про повернення суми бюджетного відшкодування за жовтень 2015 року на суму 8656680,00 грн для внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування; зобов`язано Офіс ВПП ДФС провести документальну перевірку достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованого у декларації з податку на додану вартість за жовтень 2015 року, на суму 8656680,00 грн; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Офісу ВПП ДФС на користь ПАТ «Луганськтепловоз» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1378,00 грн.
ПАТ «Луганськтепловоз» 18 жовтня 2019 року у справі № 812/1406/16 отримано два виконавчі листи про:
- зобов`язання Офісу ВПП ДФС провести документальну перевірку достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованого у декларації з податку на додану вартість за жовтень 2015 року, на суму 8656680,00 грн;
- стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Офісу ВПП ДФС на користь ПАТ «Луганськтепловоз» судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1378,00 грн.
Ухвалою Луганського адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі № 812/1406/16, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2021 року, замінено боржника у виконавчому листі № 812/1406/16, виданому Луганським окружним адміністративним судом 18 жовтня 2019 року про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Офісу ВПП ДФС на користь ПАТ «Луганськтепловоз» судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1378,00 грн, з Офіс ВПП ДФС, на його правонаступника Офіс ВПП ДПС.
Державним виконавцем 27 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження № 63348690 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 812/1406/16 від 08 жовтня 2019 року, виданого Луганським окружним адміністративним судом.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року замінено у виконавчому провадженні ВП № 563348690 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Луганським окружним адміністративним судом 08 жовтня 2019 року у справі № 812/1406/16, про зобов`язання Офісу ВПП ДФС провести документальну перевірку достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованого у декларації з податку на додану вартість за жовтень 2015 року, на суму 8656680,00 грн, боржника з Офісу ВПП ДПС, на правонаступника ЦМУ ДПС по роботі з ВПП.
Таким чином, станом на цей час у виконавчому провадженні ВП № 63348690 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Луганським окружним адміністративним судом 08 жовтня 2019 року у справі № 812/1406/16 про зобов`язання Офісу ВПП ДФС провести документальну перевірку достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованого у декларації з податку на додану вартість за жовтень 2015 року, на суму 8656680,00 грн, боржником є ЦМУ ДПС по роботі з ВПП.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.
Згідно із частиною першою статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
У статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) вважається сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із частинами першою та другою статті 15 Закону № 1404-VIII сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.
Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 15 Закону № 1404-VIII у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до частини першої статті 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Вказане свідчить, що виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка його завершує. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішенням законної сили або за інших умов, установлених законом. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво. При цьому законодавством установлено головну умову, за якої обов`язки боржника може бути перекладено на іншу особу, це вибуття сторони виконавчого провадження.
За положеннями статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
З огляду на зміст наведеної норми процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі в разі заміни кредитора або боржника в зобов`язанні. Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 КАС України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.
Отже, ухвала про здійснення процесуального правонаступництва на стадії виконання судового рішення є документом, що забезпечує виконання рішення та фактично є його невід`ємною частиною, а тому заміна сторони в зобов`язанні (правонаступництво) на стадії виконавчого провадження є зміною судового рішення, передбаченою чинним законодавством, що оформлюється ухвалою (стаття 52 КАС України). Оскарження такої ухвали варто розуміти як оскарження судового рішення.
Аналогічну правова позиція висловила Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15.
Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 524/4478/17 і від 20 лютого 2019 року у справі № 826/16659/15.
Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 2а-23895/09/1270.
У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносинах.
Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.
При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.
Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.
Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.
При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.
У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.
Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.
Судом установлено, що пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, зокрема Офіс ВПП ДПС.
Абзацами першим, третім-четвертим пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій; права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року № 227, Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок).
ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. ДПС та її територіальні органи є контролюючими органами (податковими органами, органами стягнення) (пункт 7 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року № 227).
Наказом Державної податкової служби України від 30 вересня 2020 року № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи, зокрема ЦМУ ДПС по роботі з ВПП.
Відповідно до наказу Державної податкової служби України від 24 грудня 2020 року № 755 «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій» розпочато з 01 січня 2021 року здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30 вересня 2020 року № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби».
Згідно з витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань:
- Офіс ВПП ДПС (ідентифікаційний код 43141471) з 22 жовтня 2020 року перебуває в процесі припинення;
- ЦМУ ДПС по роботі з ВПП (ідентифікаційний код ВП 44082145) зареєстроване як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України 14 грудня 2020 року.
Частиною першою статті 21-1 Закону України від 17 березня 2011 року № 3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади» визначено, що територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, можуть утворюватися в межах граничної чисельності державних службовців та працівників відповідного центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на утримання центрального органу виконавчої влади, ліквідовуватися, реорганізовуватися керівником відповідного центрального органу виконавчої влади як відокремлені підрозділи центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність такого центрального органу виконавчої влади.
Згідно з частиною другою статті 21-1 Закону України від 17 березня 2011 року № 3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади» територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, визначені частиною першою цієї статті, утворюються без статусу юридичної особи та є органами державної влади, можуть мати окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням та із зображенням Державного Герба України.
Положення про територіальний орган як відокремлений підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, положення про територіальний орган як відокремлений підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, затверджуються керівником відповідного центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність такого центрального органу виконавчої влади (частина третя статті 21-1 Закону України від 17 березня 2011 року № 3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади»).
Відповідно до пунктів 1, 3 Положення про Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12 листопада 2020 року № 643 Про затвердження положень про територіальні органи ДПС (далі Положення), Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі Міжрегіональне управління) є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі ДПС). Міжрегіональне управління забезпечує реалізацію повноважень ДПС у взаємовідносинах з великими та іншими платниками, які перебувають на обліку в цьому управлінні, і здійснює їх податкове супроводження. Міжрегіональне управління є правонаступником майна, прав та обов`язків Офісу ВПП ДПС (ідентифікаційний код 43141471) у відповідних сферах діяльності. Основними завданнями Міжрегіонального управління є: забезпечення реалізації державної податкової політики, здійснення у межах повноважень, передбачених законом, контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків, зборів, платежів, державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок), державної політики у сфері контролю за своєчасністю здійснення розрахунків в іноземній валюті в установлений законом строк, дотриманням порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі готівкових розрахунків за товари (послуги), а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.
Відповідно до підпунктів 2, 10, 14, 21 пункту 4 Положення Міжрегіональне управління відповідно до покладених на нього завдань: здійснює контроль за правомірністю бюджетного відшкодування податку на додану вартість; застосовує до платників податків (платників єдиного внеску) передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення вимог податкового законодавства чи законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС; здійснює погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів; звертається до суду у випадках, передбачених законом.
Міжрегіональне управління є контролюючим органом (податковим органом, органом стягнення) (пункт 7 Положення).
Згідно з частиною першою статті 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.
Відповідно до частин другої, третьої статті 46 КАС України позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Згідно з підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється (пункт 41.4 статті 41 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 41.5 статті 41 Податкового кодексу України повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України.
Статтею 19-1 Податкового кодексу України визначені функції контролюючих органів.
Так, згідно з підпунктами 19-1.1.6, 19-1.1.22, 19-1.1.45 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють контроль за правомірністю бюджетного відшкодування податку на додану вартість; здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів; звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством.
Повноваження ж щодо підготування за заявою платника висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подання його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, пунктом 43.5 статті 43 Податкового кодексу України надано саме контролюючим органам.
Згідно з пунктом 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.
Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку інформаційної взаємодії Державної податкової служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення (перерахування) платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11 лютого 2019 року № 60, передбачено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, пені та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які повертаються територіальним органом ДПС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу (далі податкова декларація)), поданої до територіального органу ДПС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.
Пунктом 1.5 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22 квітня 2014 року № 462) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року за № 1562/20300 (далі Порядок № 1588), визначено, що переведення платників податків на обслуговування з одного контролюючого органу до іншого (взяття на облік / зняття з обліку) у випадках, зазначених у цьому пункті, а також у разі, якщо законодавством встановлені інші випадки, коли місце обліку платника податків не відповідає його місцезнаходженню, здійснюється у порядку, визначеному розділом Х цього Порядку.
Згідно з пунктом 10.10 Порядку № 1588 зняття з обліку (за основним місцем обліку) за попереднім місцезнаходженням (місцем проживання) здійснюється автоматично одночасно із взяттям на облік (за основним місцем обліку) за новим місцезнаходженням (місцем проживання). Інформація про зняття з обліку вноситься до Єдиного банку даних юридичних осіб або до Реєстру самозайнятих осіб.
При цьому, пунктом 10.14 Порядку № 1588 визначено, що у разі зняття з обліку за основним місцем обліку платника податків та переведення його на обслуговування до іншого контролюючого органу у зв`язку зі зміною місцезнаходження (місця проживання), пов`язаного із зміною місцезнаходження (місця проживання) чи включенням платника податків до Реєстру великих платників податків тощо, за наявності за попереднім місцем обліку об`єктів, відокремлених підрозділів чи обов`язків податкового агента такий платник податків одночасно із зняттям з обліку за основним місцем обліку згідно з цим Порядком береться на облік за неосновним місцем обліку контролюючим органом за попереднім місцем обліку.
Відповідно до пункту 10.20 Порядку № 1588, якщо в контролюючому органі за попереднім місцезнаходженням (місцем проживання) продовжується адміністрування податків, зборів, то такий контролюючий орган може залишити у себе оригінали документів, необхідних для відповідних процедур адміністрування, а до контролюючого органу за новим місцезнаходженням (місцем проживання) передати їх засвідчені копії.
Після завершення відповідних процедур адміністрування до контролюючого органу за новим місцезнаходженням (місцем проживання) передаються оригінали документів, що залишались у контролюючому органі за попереднім місцезнаходженням (місцем проживання), інформація та документи за результатами таких процедур, передача яких передбачена цим розділом.
За визначенням статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
З огляду на вказане суд дійшов висновку, що справа адміністративного судочинства може вважатися закінченою виключно після закінчення її завершальної стадії виконавчого провадження.
Відповідно, до завершення справи адміністративного судочинства платник податків має перебувати на обліку в контролюючому органі за попереднім місцезнаходженням з ознакою обліку за неосновним місцем обліку.
Єдиним виключенням з такого правила є заміна такого контролюючого органу, як сторони в адміністративній справі, іншим контролюючим органом.
Судом установлено, що спір між ПАТ «Луганськтепловоз» та Офісом ВПП ДФС, що був предметом вирішення у справі № 812/1406/16, виник внаслідок протиправної бездіяльності Офісу ВПП ДФС, що втілилась у невчиненні законодавчо передбачених дій щодо перевірки достовірності нарахування ПАС «Луганськтепловоз» суми бюджетного відшкодування, визначеної у заяві про повернення суми бюджетного відшкодування за жовтень 2015 року на суму 8656680,00 грн для внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року замінено у виконавчому провадженні ВП № 563348690 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Луганським окружним адміністративним судом 08 жовтня 2019 року у справі № 812/1406/16, про зобов`язання Офіс ВПП ДФС провести документальну перевірку достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованого у декларації з податку на додану вартість за жовтень 2015 року, на суму 8656680,00 грн, боржника Офіс ВПП ДПС (ідентифікаційний код 43141471), на правонаступника ЦМУ ДПС по роботі з ВПП (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44082145, місцезнаходження: вул. Кошиця, 3, м. Київ).
На час вирішення заяви про заміну сторони виконавчого провадження рішення у справі № 812/1406/16 боржником ЦМУ ДПС по роботі з ВПП не виконано, виконавче провадження № 563348690 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 812/1406/16, виданого Луганським окружним адміністративним судом 18 жовтня 2019 року, триває.
Отже, за правилами, встановленими пунктом 10.14 Порядку № 1588, перебування ПАТ «Луганськтепловоз» з 01 січня 2018 року на податковому обліку в ГУ ДПС у Луганській області не наділяє автоматично ГУ ДПС у Луганській області статусом правонаступника ЦМУ ДПС по роботі з ВПП у спорі, що був предметом розгляду у справі № 812/1406/16, оскільки ПАТ «Луганськтепловоз» продовжує перебувати на обліку в Харківському управлінні Офісу ДФС з ознакою обліку за неосновним місцем обліку до завершення виконавчого провадження № 563348690.
Для цього у контролюючого органу за попереднім місцезнаходженням згідно з пунктом 10.20 Порядку № 1588 залишаються оригінали документів, необхідні для проведення відповідної процедури адміністрування.
Як на підставу для здійснення публічного правонаступництва, заявник посилається на те, що з 01 січня 2020 року ПАТ «Луганськтепловоз» не входить до переліку великих платників податків та було переведено на облік до ГУ ДПС у Луганській області функції, до якого перейшли функції (адміністративна компетенція) щодо ведення податкового обліку ПАТ «Луганськтепловоз».
Тобто, певні події відбулися з ПАТ «Луганськтепловоз» (стягувачем у виконавчому провадженні), а не із суб`єктом владних повноважень ЦМУ ДПС по роботі з ВПП (боржником у виконавчому провадженні), правонаступником якого є заявник.
У разі зміни місця обслуговування (обліку) платника податків не відбувається фактичного (компетенційного) або процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва контролюючих органів. Обставини, з якими Закон № 1404-VIII і стаття 379 КАС України пов`язують можливість здійснення заміни сторони виконавчого провадження, у такому разі відсутні, відповідно органом, який має забезпечити виконання судового рішення та відновити права платника податків, є той, якого зобов`язано судовим рішенням, що набрало законної сили, вчинити певні дії.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 11 жовтня 2019 року у справі № 812/1408/16.
Отже суд не вбачає підстав для заміни сторони виконавчого провадження з ЦМУ ДПС по роботі з ВПП на ГУ ДПС у Луганській області, як наслідок, у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження треба відмовити.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків – залишити без задоволення.
Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року у справі № 200/5039/25 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 05 лютого 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

А. В. Гайдар