ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.12.2025 Справа № 914/2518/25 
За позовом: Дрогобицької окружної прокуратури в інтересах держави в особі 
позивача: Дрогобицької міської ради Львівської області, м. Дрогобич Львівської області 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Океан”, м. Дрогобич Львівської області 
про визнання недійним договору оренди землі та зобов`язання вчинити дії

Суддя Никон О.З.
Секретар судового засідання Тарас Ю.Р.
За участю представників:
від прокуратури: Максимовська С.С. – прокурор;
від позивача: не з`явився; 
від відповідача: Зотов Н.М. - представник

ВСТАНОВИВ:
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Дрогобицької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Дрогобицької міської ради Львівської області до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Океан” про визнання недійним договору оренди землі від 10.08.2018 та зобов`язання відповідача повернути на користь територіальної громади м. Дрогобича в особі Дрогобицької міської ради Львівської області земельну ділянку площею 1810 кв.м. з кадастровим номером 46100600000:01:004:0040, яка знаходиться на вул. П. Орлика, 18 у м. Дрогобичі Львівської області з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки.
Хід розгляду справи. 
Ухвалою суду від 25.08.2025 відкрито загальне позовне провадження.
Подальший розгляд справи відображено у відповідних ухвалах суду.
Ухвалою суду від 17.12.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 23.12.2025.
18.12.2025 та 22.12.2025 від відповідача та прокуратури відповідно надійшли додаткові пояснення у справі та заперечення на них.
Розглянувши у судовому засіданні 23.12.2025 подані відповідачем та прокуратурою додаткові пояснення у справі та заперечення на них, суд дійшов висновку про залишення їх без розгляду, враховуючи таке.
Частинами першою та другою статті 118 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням установленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно із частиною 5 статті 161 Господарського процесуального кодексу України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне.
Однак відповідач не просив суд надати йому можливість подати письмові пояснення, а суд не визнавав за необхідне подання відповідачем жодних додаткових пояснень. 
Більше того, суд до закриття підготовчого засідання з`ясовував в учасників справи стосовно наявності у них заяв/клопотань і про такі заявлено не було.
Надалі у судовому засіданні прокурор просила задоволити заявлені позовні вимоги. 
Відповідач заперечив щодо задоволення позову та зазначив, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані впродовж 5 днів з постановлення судового рішення.
Позивач явку представника у судове засідання не забезпечив.
Аргументи сторін.
Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржуваний договір оренди укладено всупереч вимог земельного законодавства, а земельна ділянка надана для будівництва та обслуговування інших будівель торгівлі поза аукціоном.
Відповідач у відзиві на позов, заперечуючи доводи прокуратури звернув увагу на відмінність понять цільового призначення та види використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель; ствердив, що у договорі від 2018 року не було змінено цільове призначення земельної ділянки; відповідач користується земельною ділянкою відповідно до вимог чинного законодавства з дотриманням принципу сталого землекористування, зокрема, з урахування містобудівної документації та документації із землеустрою; встановлення фонтану, благоустрою, озеленення земельної ділянки, забезпечення санітарно-гігієнічних норм, як і планувалось, так і буде здійснюватись відповідачем; укладений сторонами договір від 2015 року та договір від 2018 року, який є фактичним поновленням договору від 2015 року стосовно тої самої земельної ділянки, з тим самим цільовим призначенням – землі житлової та громадської забудови; прокурор подав позов зі спливом позовної давності, оскільки пройшло 7 років з моменту укладення спірного договору; прокурор не довів неможливості дізнатись інформацію раніше та подати відповідний позов. Тому відповідач просив у задоволенні позову відмовити. 
Прокурор у відповіді на відзив заперечив доводи відповідача щодо поновлення договору, оскільки у такому змінено істотні умови, зокрема, строк, на який договір укладався, а також мета надання земельної ділянки в оренду, тому доводить, що земельна ділянка передана поза аукціоном; щодо позовної давності, зазначив, що сам по собі факт прийняття Дрогобицькою міською радою рішення про продовження строку дії спірного договору оренди землі, чи публікація такого рішення на сайті органу місцевого самоврядування не може свідчити про об`єктивну можливість органу прокуратури знати про обставини порушення інтересів держави; прокурор має право отримувати інформацію, однак обов`язку щодо систематичного моніторингу законності розпорядження земельними ділянками закон не містить; про порушення вимог земельного законодавства під час укладення спірного договору оренди землі прокурору стало відомо з моменту початку досудового розслідування Дрогобицьким РВП ГУ НП у Львівській області кримінального провадження №42024142190000076, внесеного до ЄРДР 12.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України; тому прокурор вважає, що позовна давність не пропущена. 
Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив заперечив доводи прокурора та зазначив, що законодавець чітко передбачив право сторін при поновленні договору оренди землі змінити його умови за згодою сторін; звернув увагу, що відповідачу на праві приватної власності належить суміжна земельна ділянка кадастровий номер 4610600000:01:004:0024 площею 0,2408 га та нежитлова будівля загальною площею 2516, 3 кв. м, яка розташована на суміжній земельній ділянці по вул. П. Орлика, 18 у м. Дрогобич, тому отримання земельної ділянки з кадастровим номером 4606000000:01:004:0040 в оренду дає можливість розширити існуючу суміжну земельну ділянку, зокрема, здійснити благоустрій, озеленення, встановити фонтан та забезпечити санітарно-гігієнічні норми; наполягав на пропуску позовної давності.
Обставини справи. 
Прокурор ствердив, що під час досудового розслідування, яке здійснюється Дрогобицьким РВП ГУНП у Львівській області № 42024142190000076 від 12.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України таким встановлено, що рішенням сесії Дрогобицької міської ради №1308 від 30.09.2010 ТзОВ «Океан» надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1810 кв.м на вул. П. Орлика, 18 для розширення існуючої території (для благоустрою, озеленення, встановлення фонтану, забезпечення санітарно-гігієнічних норм).
Рішенням Дрогобицької міської ради №1200 від 20.12.2013 ТзОВ «Океан» надано в оренду земельну ділянку комунальної власності площею 1810 кв.м на вул. П. Орлика, 18 кадастровий номер 4610600000:01:004:0040 для розширення існуючої території (для благоустрою, озеленення, встановлення фонтану, забезпечення санітарно-гігієнічних норм) строком на 3 роки.
Рішенням Дрогобицької міської ради №1675 від 22.07.2015 продовжено строк оренди земельної ділянки площею 1810 кв.м на вул. П. Орлика, 18 кадастровий номер 4610600000:01:004:0040 для розширення існуючої території (для благоустрою, озеленення, встановлення фонтану, забезпечення санітарно-гігієнічних норм) строком на 3 роки.
10 вересня 2015 року Дрогобицька міська рада та ТзОВ «Океан» уклали договір оренди землі, відповідно до якого Дрогобицька міська рада (Орендодавець) надала, а ТзОВ «Океан» (Орендар) прийняв в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення – землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться у м. Дрогобич на вул. П. Орлика, 18 (кадастровий 4610600000:01:004:0040).
Відповідно до пункту 2.1 договору в оренду передано земельну ділянку загальною площею 1810 кв.м, в тому числі проїзди та двори – 624 кв.м, земельні насадження – 1186 кв.м.
На земельній ділянці не знаходяться об`єкти нерухомого майна (пункт 2.2 договору). Договір укладено строком на три роки (пункт 3.1). 
Згідно з розділом 5 договору («Умови використання земельної ділянки») земельна ділянка передається для розширення існуючої території (озеленення, благоустрою, встановлення фонтану, забезпечення санітарно-гігієнічних норм). Цільове призначення – землі житлової та громадської забудови.
31 травня 2018 року на сесії Дрогобицької міської ради прийнято рішення №1241, яким ТзОВ «Океан» продовжено строк оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4610600000:01:004:0040 площею 1810 кв.м на вул. П. Орлика, 18 для розширення існуючої території (благоустрою, озеленення, встановлення фонтану, забезпечення санітарно-гігієнічних норм) на 10 років.
10 серпня 2018 року Дрогобицька міська рада та ТзОВ «Океан» уклали договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4610600000:01:004:0040 площею 1810 кв.м на вул. П. Орлика, 18 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, строком на 10 років.
Прокурор ствердив, що в оскаржуваному договорі змінено істотні умови, зокрема, строк, на який він укладався, а також мета надання земельної ділянки в оренду, тому доводить, що земельна ділянка передана відповідачу поза аукціоном.
Позивач у відповіді на запит прокуратури від 20.01.2025 зазначив, що орендарем фонтан на орендованій земельній ділянці не встановлено; в Дрогобицькій міській раді відсутні рішення про надання згоди на зміну істотних умов договору при продовженні раніше укладеного договору оренди землі від 10.09.2015 в частині зміни п. 1.1 з «землі житлової та громадської забудови» на «для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» та в частині п. 5.1 (умови використання земельної ділянки) з «розширення існуючої території (благоустрій, озеленення, встановлення фонтану, забезпечення санітарно-гігієнічних норм)» на «будівництво та обслуговування інших будівель громадської забудови».
Прокурор звернувся до позивача із запитом від 17.04.2025, в якому просив надати інформацію щодо передачі відповідачу земельної ділянки поза аукціоном. Також прокурор зазначив, що у договорі оренди від 10.08.2018 змінено цільове призначення на інше: для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, після чого розпочато проведення будівельних робіт. Також просив повідомити чи вживались або будуть вживатись органом місцевого самоврядування заходи представницького характеру щодо розірвання договору/визнання його недійсним та повернення земельної ділянки в комунальну власність. 
У листі – відповіді від 28.04.2025 позивач зазначив, що заходи представницького характеру щодо розірвання договору/визнання його недійсним та повернення земельної ділянки в комунальну власність таким не вживались. 
У листі від 01.08.2025 Дрогобицька міська рада з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009, в якому зазначено, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування, ствердила про неможливість вжиття заходів представницького характеру. 
Тому прокурор звернувся з цим позовом до суду.
Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення, висновки суду.
Відповідно до приписів статті 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Суд встановив, що 10.08.2018 позивач та відповідач уклали договір оренди землі з кадастровим номером 4610600000:01:004:0040 площею 1810 кв.м на вул. П. Орлика, 18 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, строком на 10 років.
Прокурор звернувся до суду із позовом в інтересах позивача як сторони договору про визнання його недійсним. 
Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до частин 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Вимоги особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України) та застосування реституції спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права учасників цього правочину. Інтерес іншої особи полягає в тому, щоб відновити свої права через повернення майна відчужувачу. 
Визначення у справі складу сторін (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. 
Тому суд першочергово повинен встановити належність суб`єктного складу сторін у справі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 дійшла висновку, що: 
1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо:
- орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси;
- орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави;
2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо:
- відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах;
- орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.
Тому суд має обов`язок встановити чи порушував сам орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах інтереси держави. 
Позов обґрунтовано тим, що в оскаржуваному договорі змінено істотні умови, зокрема, строк, на який він укладався, а також мета надання земельної ділянки в оренду, тому прокурор доводить, що земельна ділянка передана відповідачу поза аукціоном.
У судовому засіданні 17.12.2025 суд з`ясовував позицію прокурора стосовно порушення органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах порушення інтересів держави.
Прокурор підтвердив, що саме на позивача покладено обов`язок організувати торги у формі аукціону.
У постанові Верховного Суду від 23 липня 2024 року у cправі № 912/673/23 зазначено, що коли прокурор стверджує про порушення саме відповідним органом інтересів держави укладеним договором, то цей орган апріорі (очевидно) не може бути позивачем в особі якого прокурор мав би звернутись до суду за захистом інтересів держави. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що прокурор звернувся до суду із позовом в інтересах позивача, який сам порушив інтереси держави.
Тому прокурор не вправі звертатись до суду із цим позовом в інтересах позивача.
Суд звертає увагу на те, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Зокрема, у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них (подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 670/23/18).
Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11.03.2025 у справі №916/4412/23, у разі якщо під час розгляду позовних вимог про визнання правочину недійним суд встановить, що позов пред`явлено не до всіх учасників цього правочину, тобто встановить неналежний суб`єктний склад учасників справи, то відмовляє у позові із цієї підстави (аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №125/2157/19, постанові Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №909/207/20 та від 04.06.2025 у справі № 914/3674/23).
Пред`явлення позовної вимоги до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові та виключає необхідність надавати оцінку іншим аргументам, які стосуються передусім з`ясування обставин обґрунтованості/необґрунтованості позову, оскільки дослідженню цих обставин має передувати встановлення належного суб`єктного складу учасників спірних правовідносин (близький за змістом висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20 та постанові Верховного Суду від 11.09.2025 у справі № 922/2315/16).
Крім того, суд зазначає, що саме під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України (службове підроблення) прокурор виявив наведені в позовній заяві порушення. 
У постанові про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування від 17.04.2025 зазначено, що невстановленими службовими особами Дрогобицької міської ради та ТзОВ «Океан» з метою уникнення проведення земельних торгів, та заниження розміру орендної плати за земельну ділянку, всупереч чинному законодавству, передано в оренду фактично для комерційних цілей та будівництва торгового комплексу земельну ділянку, на якій наявні зелені насадження. 
Більше того, визначення прокурором Дрогобицької міської ради, яка є стороною договору та органом, який сам порушив інтереси держави, створює відчуття нерівності, оскільки відповідний орган спершу вчиняє правочин, який у подальшому оспорюється прокурором, а за наслідками такого оспорення прокурор зазначає такий орган позивачем і в такому випадку вже сама присутність прокурора в судовому процесі на боці такої сторони ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами. 
Несправедливим у цьому аспекті суд вважає і покладення судових витрат, понесених прокурором при поданні позову лише на одну сторону правочину, а не на обох.
Тому формальне підтримання позивачем позовних вимог жодним чином не спростовує викладені обставини.
Крім того, суд вважає, що мета позову прокурора спрямована на повернення спірної земельної ділянки територіальній громаді міста Дрогобича, від імені яких відповідний орган може діяти тільки як представник. 
Тому суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 16.07.2025 у справі № 910/2389/23 в межах якої суд виснував про наявність правових підстав для повернення спірної земельної ділянки територіальній громаді шляхом зобов`язання відповідача 2 повернути територіальній громаді міста Києва спірну земельну ділянку (подібний висновок щодо форми задоволення вимог про повернення майна (земельної ділянки) у разі звернення прокурора з позовом до суду як самостійним позивачем та визначення відповідачем органу місцевого самоврядування, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20).
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що порушення позивачем інтересів держави, про які ствердив прокурор, має наслідком неналежно визначений ним суб`єктний склад учасників справи. 
Поряд з цим, суд має можливість встановити неналежний суб`єктний склад лише під час розгляду справи по суті. Тому процесуальним наслідком встановленого неналежного суб`єктного складу є відмова у задоволенні позову.
Оскільки позовна вимога про визнання недійсним договору, заявлена в інтересах позивача, не підлягає задоволенню, похідна вимога про повернення майна в інтересах позивача також не підлягає задоволенню.
Враховуючи встановлені судом обставини, заява відповідача про застосування позовної даності не підлягає розгляду.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. 
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).
Щодо судового збору.
На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на прокуратуру.
Керуючись статтями 73, 74, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в строки, визначені статтею 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст рішення складено 06.01.2026.

Суддя Никон О.З.