РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
05 січня 2026 р.  Справа № 826/15744/17
Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Інтер" до Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:
до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли матеріали адміністративної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Інтер" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області №0031021411 від 15.08.2017 року.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2017 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд в судовому засіданні.
18.12.2017 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
21.12.2017 року представником позивача подано пояснення в яких вказано, що правильність ведення бухгалтерського обліку щодо включення сум до витрат для обрахування податку на прибуток ТОВ "Футбольний клуб "Інтер" ставиться в залежність від законності діяльності інших суб`єктів підприємницької діяльності, що є неприпустимо.
19.02.2018 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що протягом 2016 року у ТОВ "Футбольний клуб "Інтер" було працевлаштовано дві особи, для перевезення автокамер укладено два договори про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення вантажу, а для їх зберігання орендувалося складське приміщення.
22.03.2018 року представником Головного управління ДФС у Київській області подано додаткові пояснення, в яких зазначено, що позивачем жодними доказами не спростовано доводи податкового органу щодо відсутності у ТОВ "Альфа Системс" і ТОВ "А.С.Е. - Інформ" фізичних, технічних та технологічних можливостей для вчинення дій, що становлять зміст господарських операцій, зокрема щодо наявності кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення чи виробництва, приміщень для зберігання товару, а також відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, необхідних для здійснення господарських операцій з виконання робіт та поставки товарів.
На підставі пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2825 (в редакції Закону №3863) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 року №399.
За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, справа №826/15744/17 передана на розгляд та вирішення Вінницькому окружному адміністративному суду.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену справу було передано на розгляд судді Вінницького окружного адміністративного суду Свентуху В.М.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду адміністративну справу №826/15744/17 прийнято до провадження. Даною ухвалою також:
- запропоновано учасникам справи надати суду письмові пояснення щодо актуальності цього спору та процесуальної позиції по суті заявлених позовних вимог;
- запропоновано учасникам справи надати додаткові пояснення по суті заявлених вимог чи заперечень щодо обставин, які стосуються предмету даного спору та які виникли за період розгляду даної справи;
- зобов`язано учасників справи, у разі зміни фактичних обставин у даній справі, вибуття або заміни сторони у відносинах, щодо яких виник спір, повідомити суду про таке.
Представником Головного управління ДПС у Київській області подано додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що доводи позивача не спростовують правомірність проведення перевірки, а також висновків документальної позапланової виїзної перевірки.
У зв`язку з цим оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, а отже підстави для його скасування відсутні.
Ухвалою суду допущено заміну відповідача Головного управління ДФС у Київській області, правонаступником - Головним управлінням ДПС у Київській області, як відокремленим підрозділом ДПС України.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.
На підставі наказу Головного управління ДФС у Київській області №1296 від 17.07.2017 року посадовими особами Головного управління ДФС у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Інтер".
За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДФС у Київській області складено акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Інтер" з питань дотримання вимог податкового законодавства стосовно повноти, своєчасності нарахування та сплати податку на прибуток за наслідками фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "А.С.Е. - Інформ" та ТОВ "Альфа Системс" за весь період діяльності №548/10-36-14-01/35528736 від 27.07.2017 року.
Перевіркою встановлено порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 436500 грн., в тому числі по періодах:
- ІІ квартал 2016 року - 336600 грн.;
- ІІІ квартал 2016 року - 99900 грн.
Не погоджуючись із актом про результати документальної позапланової перевірки 01.08.2017 року ТОВ "Футбольний клуб "Інтер" подано заперечення на акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки №548/10-36-14-01/35528736 від 27.074.2017 року.
Однак, листом від 11.08.2017 року №5153/10/10-36-14-11 позивача повідомлено, що Головне управління ДФС у Київській області висновки наведені в акті №548/10-36-14-01/35528736 від 27.074.2017 року залишило без змін, а заперечення ТОВ "Футбольний клуб "Інтер" без задоволення.
Надалі, 15 серпня 2017 року Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0031021411.
Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням №0031021411 від 15 серпня 2017 року, ТОВ "Футбольний клуб "Інтер" подано до Державної фіскальної служби України скаргу на вказане податкове повідомлення-рішення.
Втім, 18 вересня 2017 року за результатами розгляду скарги Державною фіскальною службою України прийнято рішення №20785/6/99-99-11-01-02-25, яким вирішено податкове повідомлення-рішення №0031021411 від 15 серпня 2017 року залишити без змін, а скаргу без задоволення.
Вважаючи таке податкове повідомлення-рішення протиправним та такими, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України, в редакції чинній на момент прийняття спірного податкового повідомлення-рішення).
Розділом ІІІ Податкового кодексу України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на прибуток підприємств.
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України) об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
За приписами підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Підпунктами 16.1.2, 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
У відповідності до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Пунктом 44.2 статті 44 ПК України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Розділом V ПК України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.
Як встановлено положеннями пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
У відповідності зі статтею 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено статтею 200 ПК України, згідно з положеннями якої:
- сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1);
- при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2).
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пункт 201.10 статті 201 ПК України).
Згідно із пунктом 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). 
У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.
При цьому, для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції. Однак, наявність податкових накладних є необхідною, але не безумовною підставою для отримання платником податку права на податковий кредит з податку на додану вартість.
Також, відповідно до пунктів 85.2, 85.4 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Як встановлено абзацом 5 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-ХІV (далі - Закон №996-ХІV, в редакції чинній на момент прийняття спірного податкового повідомлення-рішення) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Відповідно до частини другої статті 3 Закону №996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом частини першої статті 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частиною другою статті 9 цього Закону передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
Між тим, відповідно до пунктів 2.3, 2.14 та 2.15 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (далі - Положення №88, в редакції чинній на момент прийняття спірного податкового повідомлення-рішення) первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.
У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для формування податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
З метою встановлення факту реального здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
При цьому, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватись на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.
Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2018 року у справі №804/5599/15 (адміністративне провадження №К/9901/42187/18) правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця (замовника) належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.
Наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.
Аналіз реальності господарської діяльності здійснюється на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Аналогічних висновків дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові №640/14643/20 від 03 грудня 2025 року.
З матеріалів справи судом встановлено, що на виконання ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 21.04.2017 у справі № 759/5780/17, постановленої за клопотанням прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 у межах кримінального провадження № 12015100020004277 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 205 та частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України, Головним управлінням ДФС у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Футбольний клуб "Інтер".
Перевірка проводилася з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо повноти, своєчасності нарахування та сплати податку на прибуток за результатами фінансово-господарських взаємовідносин позивача з ТОВ "А.С.Е - Інформ" та ТОВ "Альфа Системс" за весь період діяльності.
За результатами перевірки складено акт від 27.07.2017 № 548/10-36-14-01/35528736.
Згідно з висновками зазначеного акта перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 436500,00 грн.
У ході перевірки контролюючим органом окремо досліджено реальність господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ "Альфа Системс" та ТОВ "А.С.Е - Інформ".
Так, між позивачем та ТОВ "Альфа Системс" укладено договір поставки автокамер від 12.04.2016 № 19.
На підтвердження виконання умов договору позивачем надано банківські виписки, видаткові та податкові накладні.
Разом з тим, товарно-транспортні накладні, які б підтверджували фактичне переміщення товару, відсутні, а довіреність на отримання товару за травень 2016 року не надано.
Крім того, ТОВ "Альфа Системс" не подавало податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, податкову декларацію з податку на прибуток та фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва.
Аналіз даних Єдиного реєстру податкових накладних засвідчив, що у 2016 році ТОВ "Альфа Системс" реалізовувало товари та послуги, які не відповідають номенклатурі товарів, придбаних у позивача, при цьому реалізація автокамер у кількості 26795 шт. фактично відсутня, що унеможливлює встановлення реального руху такого товару.
Аналогічні обставини встановлено і щодо взаємовідносин позивача з ТОВ "А.С.Е -Інформ", з яким укладено договір поставки від 12.04.2016 № 20.
Попри наявність формально складених первинних документів, контрагент не подавав податкову декларацію з податку на прибуток та фінансову звітність, а аналіз Єдиного реєстру податкових накладних свідчить про відсутність реалізації автокамер у кількості 2489 шт., придбаних у позивача.
Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд зазначає, що первинні документи, подані позивачем на підтвердження взаємовідносин з ТОВ "Альфа Системс" та ТОВ "А.С.Е - Інформ", не підтверджують реального виконання спірних господарських операцій.
Зазначені документи не містять достатньої та достовірної інформації щодо змісту, обсягу, вартості та фактичного руху товару, а також не дають можливості ідентифікувати осіб, відповідальних за здійснення відповідних операцій.
Відсутність товарно-транспортних накладних, документів щодо зберігання та транспортування автокамер, а також встановлена невідповідність номенклатури придбаного та реалізованого товару у контрагентів позивача свідчать про відсутність фактичного руху товару та реального виконання договірних зобов`язань.
При цьому, суд виходить з того, що сам по собі факт порушення контрагентами позивача вимог податкового законодавства не є безумовною підставою для висновку про нікчемність або недійсність укладених правочинів.
Однак у даному випадку такі порушення оцінюються судом у сукупності з іншими встановленими обставинами, зокрема відсутністю у контрагентів необхідних трудових і матеріально-технічних ресурсів, неподанням обов`язкової податкової та фінансової звітності, а також наявними розбіжностями та неточностями у первинних документах.
За таких умов суд доходить висновку, що укладені між позивачем та ТОВ "Альфа Системс", а також ТОВ "А.С.Е - Інформ" правочини не були спрямовані на реальне здійснення господарських операцій та досягнення економічного результату, а використовувалися для створення формальних підстав формування податкових вигод, що свідчить про відсутність ділової мети та нереальність спірних господарських операцій.
З урахуванням викладеного суд вважає, що висновки акта перевірки є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи, а податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 15.08.2017 №0031021411 прийнято у межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.
За наведених обставин суд не вбачає правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0031021411 від 15.08.2017 року.
Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
У відповідності до положень частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що у разі відмови у задоволені позову судовий збір не відшкодовується.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Інтер" (вул. Ярослава Мудрого, 213, с. Фурси, Білоцерківський район, Київська область, 09150, ЄДРПОУ 35528736);
Відповідач: Головне управління ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС України (вул. Святослава Хороброго, 5-А, м. Київ, 03151, ЄДРПОУ ВП: 44096797).

Суддя Свентух Віталій Михайлович