ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2026 року м.Дніпро Справа № 908/2904/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б., 
при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.
представники учасників провадження:
від прокуратури: Біленко О.А. (в залі суду); 
інші учасники: не з`явились; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Міське будівництво” на ухвалу  Господарського суду Запорізької області від 03.10.2025 (суддя Лєскіна І.Є., повний текст якої підписаний 03.10.2025) у справі № 908/2904/25
за позовом заступника керівника Запорізької обласної прокуратури м. Запоріжжя в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах:
позивач-1: Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України м. Київ; 
позивач-2: Східний офіс Держаудитслужби м.Дніпро в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області м. Запоріжжя
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю “Міське будівництво” м. Київ; 
до відповідача-2: Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Запорізькій області м.Запоріжжя
про визнання договору недійсним в частині та стягнення 963 367,44 грн.

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.10.2025 у справі № 908/2904/25 заяву вих. № 15/2-1456-25 від 01.10.2025 (вх. № 19860/08-08/25 від 01.10.2025) заступника керівника Запорізької обласної прокуратури про забезпечення позову у справі №908/2904/25 задоволено.
Накладено арешт на грошові кошти, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю “Міське будівництво” м. Київ, що знаходяться на всіх його рахунках в банківських або інших фінансово-кредитних установах, в межах суми позову 963 367,44 грн.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю “Міське будівництво”, в  якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви відмовити.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник вказує на те, що жодних доказів або обґрунтувань необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову або доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову до суду подано не було.
Суд першої інстанцій не встановив наявність фактичних обставин, які підтверджують існування ризиків утруднення або унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення майбутнього позову.

Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури у відзиві просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське будівництво» на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 03.10.2025 у справі № 908/2904/25 залишити без задоволення.
Посилається на те, що Господарським судом Запорізької області при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову надано належну оцінку наведеним прокурором підставам для вжиття заходів для забезпечення позову у цій справі та поданих на їх обґрунтування відповідних доказів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 15.10.2025 здійснено запит матеріалів справи із Господарського суду Запорізької області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
27.10.2025 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.11.2025 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 22.01.2026.
У судовому засіданні 22.01.2026 оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
До Господарського суду Запорізької області 18.09.2025 надійшла позовна заява заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах: позивача-1 – Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України (скорочене найменування – АГЕНТСТВО ВІДНОВЛЕННЯ), позивача-2: Східного офісу Держаудитслужби, до відповідача-1 – Товариства з обмеженою відповідальністю “Міське будівництво” (скорочене найменування – ТОВ “Міське будівництво”), відповідача-2 – Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Запорізькій області (скорочене найменування – Служба відновлення у Запорізькій області), про визнання недійсним пункту 3.1 Договору від 31.10.2023 №208-23Б в частині включення в ціну договору податку на додану вартість та стягнення в дохід держави 963 367,44 грн. 
01.10.2025 надійшла заява заступника керівника Запорізької обласної прокуратури про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, а саме просить суд: вжити заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю “Міське будівництво” (вул. Мирного Панаса, 11, оф. 1/12, м. Київ, 01011, код ЄДРПОУ 23979469), що знаходяться на всіх його рахунках в банківських або інших фінансово-кредитних установах, в межах суми позову 963 367,44 грн.
В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову зазначено про те, що наявність спору між сторонами, наявність ризиків незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивачів, а також співмірність обраного прокурором виду забезпечення позову (накладення арешту на грошові кошти, які належать Відповідачу 1 та знаходяться на всіх його рахунках в банківських або інших фінансово-кредитних установах в межах суми позову) з пред`явленими позовними вимогами та дійсної мети звернення до суду з заявою про забезпечення позову, у своїй сукупності свідчать про те, що обраний захід забезпечення є обґрунтованим, пропорційним, логічно пов`язаним із предметом спору та спрямованим на запобігання ризику утруднення або неможливості виконання рішення суду. При цьому не має підстав вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав Відповідача 1 чи третіх осіб, оскільки грошові кошти залишаються у володінні Відповідача 1, а можливість ними розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір.
Із наведених у заяві про забезпечення позову обставин та наданих доказів убачається, що за результатами проведення відкритих торгів з особливостями (ідентифікатор закупівлі UA-2023-09-22-006309-a) між Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Запорізькій області (далі – Служба) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Міське будівництво” (далі – ТОВ “Міське будівництво”, Відповідач 1) укладено договір від 31.10.2023 № 208-23Б про закупівлю робіт по об`єкту “Капітальний ремонт житлового будинку по вул. Запорізька, 2-А з відновленням несучих конструкцій після потрапляння боєприпасів в м. Запоріжжя” (далі – Договір № 208-23Б).
Пунктом 3.1 вказаного договору сторонами передбачено, що його ціна визначається на підставі Договірної ціни (Додаток № 1 до Договору) і становить 111 517 430,92 грн, у тому числі ПДВ 20 % - 18 586 238,49 грн. 
Відповідно до п. п. 3.4, 3.5 Договору № 208-23Б договірна ціна включає податки, збори та інші обов`язкові платежі до бюджетів, передбачені чинним законодавством України. У разі зміни нормативно-правових актів, що стосуються ціноутворення у будівництві, Договір приводиться у відповідність до таких нормативно-правових актів шляхом укладення додаткової угоди. 
На виконання умов Договору № 208-23Б за рахунок коштів фонду ліквідації наслідків збройної агресії Службою 13.12.2023 згідно з платіжною інструкцією № 6 ТОВ “Міське будівництво” надано аванс на суму 20 073 137,57 грн. 
Відповідачем 1 частково відпрацьовано наданий йому аванс шляхом виконання робіт за актами приймання виконаних будівельних робіт (форми № КБ-2в) № № 1-12 та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми № КБ-3) на загальну суму 13 941 388,70 грн, у тому числі ПДВ – 2 326 991,98 грн. 
Водночас, оскільки предметом Договору № 208-23Б є капітальний ремонт житлового будинку, фінансування якого передбачено за рахунок коштів Державного бюджету України, то операції за вказаним договором звільняються від оподаткування податком на додану вартість на підставі пункту 197.15 статті 197 ПК України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Статтею 11 Закону України “Про ціни і ціноутворення” визначено, що вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін. 
Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором. 
Згідно з пп. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 ПК України податок на додану вартість – це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розд. V цього Кодексу. 
Відповідно до пп. “а” п. 185.1 ст. 185 та п. 188.1 ст. 188 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. База оподаткування операцій з постачання товарів визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів. 
Таким чином, за своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг). 
Одночасно статтею 197 ПК України визначений перелік операцій, звільнених від оподаткування. 
Зокрема, відповідно до пункту 197.15 ст. 197 цього Кодексу звільняються від оподаткування операції з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва доступного житла та житла, що будується за державні кошти. 
Будівництво - це нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт об`єкта будівництва (п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”). 
Згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 927/11207, капітальний ремонт будинку - комплекс ремонтно-будівельних робіт, пов`язаних з відновленням або поліпшенням експлуатаційних показників будинку, із заміною або відновленням несучих або огороджувальних конструкцій, інженерного обладнання та обладнання протипожежного захисту без зміни будівельних габаритів об`єкта та його техніко-економічних показників. 
Загальні положення про підряд (у тому числі будівельний підряд) визначено главою 61 ЦК України. 
Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. 
Статтею 875 ЦК України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проєктно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проєктно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. 
Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. 
Натомість, п. 3.1 Договору № 208-23Б містить положення щодо включення ПДВ до загальної суми договору та ціни робіт у розмірі, еквівалентному 20 % таких цін. Тому вказане положення договору у частині включення ПДВ до ціни робіт суперечить п. 197.15 ст. 197 ПК України. 
З огляду на те, що предметом Договору № 208-23Б було виконання робіт з капітального ремонту житлового будинку за державні кошти, які підлягали звільненню від оподаткування податком на додану вартість згідно з положеннями п. 197.15 ст. 197 ПК України, наявні підстави для визнання недійсним пункту 3.1 Договору № 208-23Б в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість, адже таке включення здійснено без дотримання вимог податкового законодавства. 
У ході перевірки Управлінням Східного офісу Держаудитслужби у Запорізькій області закупівлі UA-2023-09-22-006309-a встановлено, що за платіжною інструкцією від 08.12.2023 № 6 Службою перераховано на користь ТОВ “Міське будівництво” кошти у сумі 20 073 137,57 грн у якості авансу за цим Договором № 208-23Б. 
Відповідно до складеного у ході перевірки реєстру актів форми № КБ-2в №№ 1-12 Відповідачем 1 виконано робіт на загальну суму 13 961 951,90 грн. 
Одночасно до акта форми № КБ-2в за серпень 2024 року № 10 включено зворотні суми, а саме вартість матеріальних ресурсів від розбирання (пісок природний, рядовий) у загальній сумі 20 563,20 грн (у т.ч. ПДВ 3 427,20 грн). 
Враховуючи наявність в акті форми № КБ-2в зворотних сум, в бухгалтерському обліку Служби по кредиту рахунку 631 “Розрахунки з вітчизняними постачальниками” відображено обороти за Договором № 208-23Б у загальній сумі 13 941 388,70 грн. Одночасно дебіторська заборгованість - 6 131 748,87 грн за виданий аванс на підставі платіжної інструкції від 08.12.2023 № 6. 
У ході вищевказаної перевірки під час з`ясування правильності визначення вартості ремонтно-будівельних робіт Управлінням Східного офісу Держаудитслужби у Запорізькій області встановлено, що до актів №№ 1-12 форми № КБ-2в за Договором № 208-23Б про закупівлю робіт по об`єкту: “Капітальний ремонт житлового будинку по вул. Запорізька, 2-А з відновленням несучих конструкцій після потрапляння боєприпасів в м. Запоріжжя” включено ПДВ у загальній сумі 2 326 991,98 грн. 
Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо окремих питань застосування режиму звільнення від оподаткування податком на додану вартість, встановленого пунктом 197.15 статті 197 ПК України, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 09.08.2024 № 397 (далі - Узагальнююча податкова консультація), операції генерального підрядника (платника податку на додану вартість) з постачання Замовнику будівельно-монтажних робіт з нового будівництва житла, реконструкції житла, реставрації житла та капітального ремонту житла, якщо оплата таких робіт відбувається за рахунок державних коштів, звільняються від оподаткування податком на додану вартість. 
Водночас, згідно з цією ж Узагальнюючою податковою консультацією замовник будівництва доступного житла та житла, що будується за державні кошти, зобов`язаний компенсувати генеральному підряднику витрати на сплату податку на додану вартість за товарами/послугами, необоротними активами (у тому числі, що надані субпідрядними організаціями), які призначені для використання або починають використовуватися повною мірою в операціях, звільнених від оподаткування податком на додану вартість згідно з пунктом 197.15 статті 197 розділу V ПК України. 
З огляду на вищевказані положення Узагальнюючої податкової консультації у ході перевірки Управлінням Східного офісу Держаудитслужби у Запорізькій області закупівлі UA-2023-09-22-006309-a, з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку Служби, проведено зустрічну звірку у Відповідача 1. 
Зустрічною звіркою встановлено, що матеріали, вироби і конструкції, послуги машин та механізмів, вартість яких включено до актів форми № КБ-2В за Договором № 208- 23Б, ТОВ “Міське будівництво” придбано у інших суб`єктів господарювання з урахуванням ПДВ.
Під час співставлення вартості робіт та витрат, включених до актів форми № КБ-2В за Договором № 208-23Б, з вартістю робіт та витрат визначеною з урахуванням вимог п. 197.15 ст. 197 ПК України (враховуючи компенсацію генеральному підряднику витрат на сплату податку на додану вартість за товарами/послугами включеними до актів форми № КБ-2В) встановлено, що вартість робіт згідно з актами форми № КБ-2В завищена на 963 367,44 грн (розрахунок – довідка долучена до позову). 
Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Оскільки оспорюване положення Договору № 208-23Б по включенню до ціни робіт ПДВ не відповідає приписам п. 197.15 ст. 197 ПК України та підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, з урахуванням приписів Узагальнюючої податкової консультації щодо компенсації генеральному підряднику витрат на сплату податку на додану вартість за товарами/послугами включеними до актів форми № КБ-2В, то підстава для сплати 963 367,44 грн - суми ПДВ безпосередньо за будівельно-монтажні роботи відпала, а тому ці грошові кошти, на підставі норм ст. ст. 216, 1212 ЦК України, Відповідач 1 має повернути. 
Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 та Верховного Суду – у постанові від 06.02.2025 у справі № 916/747/24. Фінансування робіт за Договором № 208-23Б здійснювалось за бюджетною програмою 3111360 “Будівництво та відновлення об`єктів інфраструктури, житлового та громадського призначення, громадських будинків та споруд” відповідно до Переліку проектів (об`єктів, заходів), які фінансуються за рахунок коштів фонду ліквідації наслідків збройної агресії, та обсяги бюджетних коштів для їх фінансового забезпечення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2023 № 770 “Про виділення коштів з фонду ліквідації наслідків збройної агресії”. 
Отже, ТОВ “Міське будівництво” як одна із сторін зобов`язання, набуло 963 367,44 грн за рахунок коштів державного бюджету на підставі, яка відпала у зв`язку з недійсністю п. 3.1 Договором № 208-23Б, та які перераховано на рахунок Відповідача 1 понад вартість робіт, які було виконано. 
Відповідні кошти підлягають зарахуванню безпосередньо до Державного бюджету України кошти за судовим рішенням про стягнення надмірно сплачених сум податку на додану вартість, отриманих за договором про закупівлю робіт, враховуючи, що джерелом фінансування закупівлі визначено кошти Державного бюджету України. 
Вказане знайшло своє підтвердження у листі Міністерства фінансів України від 05.09.2025 № 11310-08-10/25295. Так, за результатами опрацювання викладених у листі Запорізької обласної прокуратури від 07.08.2025 № 15/2-4454вих-25 вищевказаних правовідносин щодо включення всупереч п. 197.15 ст. 197 ПК України до ціни договору сум ПДВ зазначений центральний орган виконавчої влади вказав про їх повернення до загального фонду державного бюджету за кодом класифікації доходів бюджету 24060300 “Інші надходження”.
Також вказане узгоджується із роз`ясненнями Міністерства фінансів України, наданих листом від 06.03.2003 № 021-03/6, та Державної казначейської служби України від 09.03.2006 № 3.4-22/498 та від 12.02.2008 № 7.1-10/744, відповідно до яких якщо спочатку нового бюджетного періоду здійснюється повернення зайво виплачених в минулих бюджетних періодах коштів, то зазначені кошти не можуть бути відображені як відновлення касових видатків, а повинні бути перераховані виключно до бюджету.
Відтак, наявні правові підстави для стягнення з Відповідача 1 в дохід Державного бюджету України в особі головного розпорядника відповідних коштів – Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України 963 367,44 грн як таких, що набуті ТОВ “Міське будівництво” на підставі, яка відпала у зв`язку з визнанням недійсним п. 3.1 Договору № 208-23Б. 
Так само, розглядаючи вимоги про визнання недійсним правочину, укладеного між суб`єктом господарювання та комунальною установою (підприємством), Верховний Суд у постановах від 12.03.2025 у справі № 924/524/24 та від 13.08.2025 у справі 916/3438/24 погодився з доводами прокурора про стягнення надмірно сплачених у зв`язку з цим коштів безпосередньо до бюджету на користь розпорядника бюджетних коштів. 
Обґрунтовуючи порушення інтересів держави, прокурор зазначив, що фінансування робіт за Договором № 208-23Б здійснювалось за рахунок фонду ліквідації наслідків збройної агресії, який створений у 2023 році у складі спеціального фонду Державного бюджету України. Метою вказаного фонду є ліквідація наслідків (у тому числі гуманітарних, соціальних, економічних), спричинених збройною агресією російської федерації проти України (ст. 29 Закону України “Про державний бюджет України на 2023 рік”). 
Правомірне використання вказаних коштів становить беззаперечний публічний інтерес. Від їх ефективності та цільової спрямованості залежить повнота усунення наслідків, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, що, в свою чергу, надає державі можливість виконувати гарантовані Конституцією України зобов`язання перед її народом. 
У таких умовах пріоритетними є питання захисту інтересів держави у бюджетній сфері, зокрема, щодо використання бюджетних коштів в умовах воєнного стану, дотримання умов договорів, укладених за результатами публічних закупівель, виконання зобов`язань за ними стосовно строків, належної якості та комплектації товарів, робіт і послуг.
При цьому вищенаведені порушення вимог законодавства мають характер не формального недотримання приписів законодавства, а навпаки, призвели до фактичних втрат бюджетних коштів на суму 963 367,44 грн, що засвідчує їх нераціональне та неефективне використання та становить безумовне порушення інтересів держави у бюджетній сфері, на захист яких звертається прокурор з цим позовом. 
Запроваджена п. 197.15 ст. 197 ПК України податкова пільга у сфері будівництва житла за бюджетні кошти має метою забезпечення максимально ефективного цільового використання державних ресурсів з одночасним підвищенням доступності житла для відповідних категорій. Нарахування ПДВ на таке будівництво фактично спотворює закладений законодавцем механізм стимулювання, нівелюючи інструменту податкових пільг. 
Сплата у ціні робіт ПДВ за державні ж кошти знижує ефективність використання бюджетних ресурсів. Це штучно завищує вартість будівництва та зменшує кількість чи якість житла, яке може бути надано громадянам. Відповідно, інтереси держави щодо максимальної віддачі від бюджетних асигнувань порушуються, адже кошти, призначені на будівництво, фактично не спрямовуються повністю на заплановану ціль – будівництво, відновлення житла за державні кошти. 
Окрім того Україна, рухаючись у бік гармонізації з європейськими стандартами у сфері публічного управління, управління фінансами та боротьби з корупцією, зобов`язана застосовувати принципи ефективності, економічності та результативності використання публічних коштів. Безпідставне вилучення частини державних коштів у формі ПДВ знижує можливості держави забезпечувати стратегічно важливі потреби у галузі національної безпеки. Така практика не відповідає найкращим європейським стандартам і рекомендаціям міжнародних організацій щодо використання публічних фінансів.
В умовах підвищеної уваги суспільства до питань державної безпеки, кожний факт неефективного чи сумнівного використання бюджетних коштів може негативно вплинути на рівень довіри громадян до державних інституцій. Зайве оподаткування коштів, призначених для відновлення зруйнованого наслідок збройної агресії житла може бути сприйнятий як неспроможність держави ефективно управляти публічними фінансами. Це, своєю чергою, підриває суспільну довіру до органів влади. 
Тому пред`явлення позову прокурором у цьому випадку зумовлено очевидним порушенням інтересів держави в бюджетній сфері, оскільки укладення оспорюваного у частині пункту договору разом із безпідставною сплатою коштів у вказаній сумі не спрямовані на забезпечення обороноздатності України (а тим паче на її зміцнення) з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів для цього. 
Разом з цим, обласною прокуратурою встановлено, що з боку органів, уповноважених державою на захист її інтересів, допущено нездійснення відповідного захисту. Внаслідок нездійснення уповноваженими суб`єктами владних повноважень належних заходів інтереси держави залишаються незахищеними. 
Зазначені обставини стали підставою для звернення прокурора до суду із даним позовом. 

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.10.2025 у справі № 908/2904/25 заяву вих. № 15/2-1456-25 від 01.10.2025 (вх. № 19860/08-08/25 від 01.10.2025) заступника керівника Запорізької обласної прокуратури про забезпечення позову у справі №908/2904/25 задоволено.
Накладено арешт на грошові кошти, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю “Міське будівництво” м. Київ, що знаходяться на всіх його рахунках в банківських або інших фінансово-кредитних установах, в межах суми позову 963 367,44 грн.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову господарський суд першої інстанцій посилався на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з ухвалою суду першої інстанції з наступних мотивів.
Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
Згідно зі ст. 136 ГПК України господарський, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 ГПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022 у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21).
У п.п. 47-48 постанови від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду вказала, що при розгляді заяви про забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 ГПК України).
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у п. 23 постанови від 03.03.2023 у cправі № 905/448/22 звернув увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.
При цьому, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.
Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватися із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.
Господарський суд, розглянувши заяву прокурора, дійшов висновку про доцільність арешту коштів у межах позовних вимог, визнавши такі заходи обґрунтованими, співмірними та тимчасовими.
Для задоволення вимог про стягнення 963 367,44, господарський суд дійшов до висновку про доцільність накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позову.
Отже, судом першої інстанції встановлено наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, з визнанням доцільним накладення арешту на кошти відповідача-1 у межах суми позову, щоб забезпечити реальне виконання рішення, що на думку колегії суддів, цілком узгоджується з необхідністю вжиття забезпечувальних заходів з метою гарантування виконання майбутнього рішення.
Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Міське будівництво” підлягають відхиленню як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції.
Ухвала про задоволення заяви про забезпечення позову винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а встановлені судом обставини відповідають фактичним даним справи. Зокрема, суд першої інстанції належним чином врахував положення статей 136 139 ГПК України, встановивши наявність ризику утруднення виконання майбутнього рішення у разі його ухвалення на користь позивача, що є достатньою підставою для вжиття відповідних заходів.
Посилання апелянта на відсутність доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій спрямованих на ухилення від виконання судового рішення або вчинення відповідачем спрямованих на відчуження майна, не спростовує необхідності забезпечення позову, оскільки саме факт безперешкодної можливості розпорядження такими активами створює загрозу для ефективного виконання майбутнього рішення суду.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції, розглядаючи заяву, дав оцінку наданим сторонами доказам, правильно застосував норми права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Міське будівництво” на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 03.10.2025 у справі №908/2904/25 - залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Запорізької області 03.10.2025 у справі №908/2904/25 – залишити без змін.
Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю “Міське будівництво” за подання апеляційної скарги на ухвалу суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено і підписано 30.01.2026.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя  Ю.Б. Парусніков