Справа № 522/11382/24
Провадження 2/522/2167/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАІНИ
16 січня 2026 року       м. Одеса 
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Науменко А.В.,
за участю секретаря судового засідання – Зелінська К.Ю.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження позовну заяву Заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінуар», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Виконавчий комітет Одеської міської ради, Приватне підприємство «Спорттак», Приватна компанія Мавіліло Ентерпрайзіз ЛТД, Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу, шляхом зобов`язання звільнити земельну ділянку та знесення самочинного будівництва
В С Т А Н О В И В:
10 липня 2024 року позивач Заступник керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінуар», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Виконавчий комітет Одеської міської ради, Приватне підприємство «Спорт-так», Приватна компанія Мавіліо Ентерпрайзіз ЛТД адміністрації про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу, шляхом зобов`язання звільнити земельну ділянку та шляхом знесення самочинного будівництва.
В обґрунтування позову позивач вказує, що на підставі договору купівлі- продажу від 09.11.2002 ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 площею 83,1 кв.м.
На підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2004 ОСОБА_1 на праві власності належало 282/1000 частин квартири під номером АДРЕСА_2 у зазначеному будинку, яка в цілому складає 118,6 кв.м.
Крім того, на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2004 ОСОБА_1 купила 387/1000 частин квартири під АДРЕСА_3 , яка в цілому складає 118,6 кв.м.
У подальшому ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05.05.2004 набула у власність 331/1000 частин квартири під АДРЕСА_3 , яка в цілому складає 118,6 кв.м.
У 2006 році ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про визнання права власності на нежиле приміщення площею 313.3 кв.м., мотивуючі вимоги тим, що вона власницею зазначених квартир, які перебувають у неналежних санітарних умовах, у зв`язку з чим вона не може в них проживати.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2006 за ОСОБА_1 визнано право власності на нежиле примкнення площею 313.3 кв.м, же розташоване за зазначеною адресою.
Позивач вказує, що вивченням матеріалів справи № 2-10700/06 встановлено, шо позивачем підтверджено право власності лише на кв. АДРЕСА_4 площею 118,6 кв.м та кв. АДРЕСА_5 .
Докази набуття права власності на інше майно, яке увійшло до загальної площі нежитлового приміщення - 313,3 кв. м, у матеріалах справи відсутні.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.06.2010 задоволена заява Приморської районної адміністрації м. Одеси про перегляд заочного рішення суду, яким за ОСОБА_1 визнано право власності на нежиле приміщення площею 313.3 кв. м, яке розташоване за зазначеною адресою, скасоване.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.12.2010 цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації ОМР про визнання права власності на нежиле приміщення залишена без розгляду.
Незважаючи на те, що скасована підстава для набуття ОСОБА_1 права власності на майно зі збільшеною площею, реконструкція якого відбулася у тому числі за рахунок захоплення земельної ділянки, ОСОБА_1 продовжує використання останньої без отримання її у власність (законне користування) у передбаченому законом порядку.
Позивач посилається на те, що замість скасованого заочного рішення на цей об`єкт неодноразово видавались свідоцтва на право власності. На даний час право власності належить відповідачу. 
Листом № 1377/03.01 -09 від 24.04.2024 КП «Бюро технічного інвентаризації» Одеської міської ради надало копію поверхового плану з позначенням нежитлових приміщень загальною площею 313,3 кв.м.
Листом № 01-6/37-ПР від 06.06.2024 Управлінням ДАБК ОМР направлено Акт обстеження об`єкта містобудування, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , з якого вбачається, що оглядом встановлено, що з боку внутрішнього двору влаштовано капітальну прибудову до приміщення орієнтовними розмірами 16,8x3,92 кв.м, доступ до приміщення обмежений.
Позивач зазначає, що відповідно до інформації Департаменту земельних ресурсів ОМР № 01-19/2291 від 22.12.2023 та № 01-19/238 від 16.02.2024, рішення про передачу у власність або у користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_6 , Одеською міською радою не приймалось, відсутня інформація щодо оформлення правовстановлюючих документів на користування земельною ділянкою.
Виходячи з вищевикладеного позивач просить суд:
1. Усунути перешкоди у користуванні Територіальною громадою м. Одеси земельною ділянкою орієнтовною площею 16,8 х 3,92 кв. м. під об`єктом будівництва (прибудовою), який розташований за адресою: АДРЕСА_6 , шляхом визнання недійсним договору купівлі- продажу (нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_6 , площею 313,3 кв.м) від 07.03.2023, укладеного між ТОВ «Лінуар» (код 44543299) та ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ).
2. Усунути перешкоди у користуванні Територіальною громадою м. Одеси земельною ділянкою орієнтовною площею 16,8 х 3,92 кв.м під об`єктом будівництва (прибудовою), який розташований за адресою: АДРЕСА_6 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) звільнити земельну ділянку за адресою АДРЕСА_6 орієнтовною площею 16,8 х 3,92 кв., шляхом знесення за власний рахунок самочинно побудованої на ній нежитлової будівлі (прибудови до будинку) орієнтовною площею 16,8 х 3,92 кв.м.
3. Припинити володіння ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) правом приватної власності на нежитлове приміщення площею 313,3 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_6 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2526821951100).
4. Стягнути з відповідачів на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір за подачу позову та інші судові витрати, які прокуратурою будуть понесені при розгляді справи за даним позовом, на рахунок Одеської обласної прокуратури за наступними реквізитами: отримувач коштів - Одеська обласна прокуратура (адреса: 65026 м. Одеса, вул. Пушкінська, 3); код ЄДРПОУ 03528552); банк отримувача: ДКСУ у м. Києві; код банку отримувача: 820172; код класифікації доходів бюджету 22030101, р/р UA808201720343100002000000564.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2024 року провадження по справі відкрито та призначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2024 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково.
Забезпечено позов по справі шляхом заборони ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на час розгляду справи вчиняти дії щодо відчуження на користь будь-яких осіб об`єкту нерухомого майна - нежитлових приміщень площею 313,3 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об' єкту 2526821951100).
Забезпечено позов по справі шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, іншим особам, вчиняти будь-які дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкту нерухомого майна - нежитлових приміщень площею 313,3 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкту 2526821951100).
09.09.2024 року від відповідача по справі ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву. 
Відповідно до наданого відзиву відповідач заперечує проти задоволення позову. Вказує, що позовні вимоги є безпідставними та незаконними, а доводи викладені в позовній заяві такі, що не відповідають дійсності та необгрунтованими.
06.11.2024 року від відповідача по справі ТОВ «КРОП-ШТ» (колишня ТОВ ЛІНУАР) до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до наданого відзиву відповідач заперечує проти задоволення позову.
11.11.2024 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив у справі.
19.12.2024 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.
Під час судового засідання представник Одеської міської ради підтвердила, що підтримують позов прокуратури.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2024 року вирішено підготовче провадження по справі закрити та призначити справу до судового розгляду по суті.
01.04.2025 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про долучення доказів, а саме: копії Технічного висновку про технічний стан основних несучих і огороджуючих конструкцій нежитлових приміщень першого поверху (площею 313,3 м.кв.) будинку за адресою: АДРЕСА_6 з висновком про можливість демонтажу частини нежитлових приміщень від 17.03.2025 р. та копії Висновку експерта № 277/25 судової будівельно-технічної експертизи від 26.03.2025 р., з клопотанням про поновлення строку про надання доказів.
Приморським районним судом м. Одеси було задоволено клопотання представника відповідача Коробчинської А.В. та долучено до матеріалів справи копію Технічного висновку про технічний стан основних несучих і огороджуючих конструкцій нежитлових приміщень першого поверху (площею 313,3 м.кв.) будинку за адресою: АДРЕСА_6 з висновком про можливість демонтажу частини нежитлових приміщень від 17.03.2025 р. та копію Висновку експерта № 277/25 судової будівельно- технічної експертизи від 26.03.2025 р.
23.05.2025 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшли письмові пояснення.
27.06.2025 року Приморським районним судом м. Одеси було залучено до участі у справі Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.
12.08.2025 року від представника відповідача Коробчинської А.В. до суду надійшла заява про подання доказів понесення відповідачем судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
30.09.2025 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшли письмові пояснення (виступ у дебатах).
30.09.2025 року від представника відповідача Коробчинської А.В. до суду надійшла заява про відкладення судового засідання.
У судове засідання призначене на 08.01.2026 року з`явились представник Прокуратури Жигун І.В.., представник відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , представник третьої особи ТОВ «Лінуар» - Зосько О.Є. 
Представник ОМР просив розглянути справу без їх участі. У якості виступу у судових дебатах письмово зазначили, що позовні вимоги підтримують повністю. 
Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, викликались належним чином. 
Під час судового засідання, представник Прокуратури на задоволенні позовних вимог наполягала з підстав зазначених у позовній заяві. Наполягали, що звертаються до суду з вимогами про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, захистом порушеного права власника земельної ділянки.
Сторона відповідача ОСОБА_1 у судових дебатах заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених у Відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив та письмових поясненнях, з посиланням на численні приклади усталеної практики Верховного Суду.
Сторона відповідача ТОВ «КРОП-ПІТ» у судових дебатах заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених у Відзиві на позовну заяву.
Суд, дослідивши матеріали справ, заслухавши думки сторін приходить до наступних висновків.
На підставі договору купівлі- продажу від 09.11.2002 ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 площею 83,1 кв.м.
На підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2004 ОСОБА_1 на праві власності належало 282/1000 частин квартири під номером АДРЕСА_2 у зазначеному будинку, яка в цілому складає 118,6 кв.м.
Крім того, на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2004 ОСОБА_1 купила 387/1000 частин квартири під АДРЕСА_3 , яка в цілому складає 118,6 кв.м.
У подальшому ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05.05.2004 набула у власність 331/1000 частин квартири під АДРЕСА_3 , яка в цілому складає 118,6 кв.м.
У 2006 році ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про визнання права власності на нежиле приміщення площею 313.3 кв.м., мотивуючі вимоги тим, що вона власницею зазначених квартир, які перебувають у неналежних санітарних умовах, у зв`язку з чим вона не може в них проживати.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2006 за ОСОБА_1 визнано право власності на нежиле примкнення площею 313.3 кв.м, же розташоване за зазначеною адресою.
Докази набуття права власності на спірне приміщення у внутрішньому дворі на першому поверсі розміром 16,8х3,92 кв.м, яке увійшло до загальної площі нежитлового приміщення - 313,3 кв. м, у матеріалах справи відсутні.
Водночас суд вказує, що згідно наданих до матеріалів справи технічних паспортів інвентаризації вбачається, що вказане спірне приміщення має параметри 16,42 х 3,86, та по цьому об`єкту відсутні відмітки щодо самочинного будівництва на час їх оформлення. 
З матеріалів справи не вбачається можливим встановити час здійснення цієї спірної прибудови та відповідальної особи.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.06.2010 задоволена заява Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про перегляд заочного рішення суду, яким за ОСОБА_1 визнано право власності на нежиле приміщення площею 313.3 кв. м, яке розташоване за зазначеною адресою, скасоване.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.12.2010 цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності на нежиле приміщення залишена без розгляду.
Згідно матеріалів справи встановлено, що виконавчим комітетом Одеської міської ради 18.04.2011 на підставі статуту, акту прийому-передачі від 04.03.2011 на зазначений об`єкт нерухомості площею 313,3 кв.м ПП «СПОРТТАК» видане свідоцтво про право власності замість зазначеного заочного рішення Приморського районного суду Одеси від 11.12.2006 року (скасованого ухвалою суду 10.06.2010 року)..
У подальшому, виконавчим комітетом Одеської міської ради 19.04.2012 видано Компанії МАВІЛІО ЕНТЕРПРАЙЗІЗ ЛТД (MAVILIO ENTERPRISES LTD) свідоцтво про право власності на зазначене приміщення на підставі протоколу зборів засновників ПП«СПОРТТАК» віл 17.02.2012 № 1/12 та акту прийому- передачі від 17.02.2012, замість свідоцтва про право власності від 18.04.2011 року.
Відповідно до акту приймання-передачі віл 30.11.2021 МАВІЛІО ЕНТЕРПРАЙЗІЗ ЛТД (MAVILIO ENTERPRISES LTD) передало TOB «Л1НУАР» у якості внеску до Статутного фонду вищевказані нежитлові приміщення, загальною площею 313,3 кв.м.
Судом встановлено, що на час розгляду справи нежитлові приміщення площею 313,3 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкту 2526821951100) належать ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу від 07.03.2023 р., укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНУАР» (на цей час - ТОВ «КРОП-ПІТ», код ЄДРПОУ: 44543299).
Будинок за адресою АДРЕСА_6 є пам`яткою культурної спадщини місцевого та національного значення.
01.02.2013 р. між Компанією МАВІЛІО ЕНТЕРПРАЙЗІЗ ЛТД. (власник зазначених нежитлових приміщень на той час) та Управлінням охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації було укладено охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини за адресою: АДРЕСА_7 .
Зазначений договір було погоджено Міністерством Культури України 02.04.2013 р.
Відповідно до п. 1.2. зазначеного договору, нерухоме майно, що належить до пам`ятки - нежитлові приміщення загальною площею 313,3 кв.м., які розташовані у АДРЕСА_6 .
Також 10.01.2023 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНУАР» (власник зазначених нежитлових приміщень на той час) та Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації було укладено охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини за адресою: АДРЕСА_7 .
Зазначений договір було погоджено Міністерством культури та інформаційної політики України 19.12.2022 р.
Відповідно до п. 1. зазначеного договору, Власник бере на себе зобов`язання щодо охорони нежитлових приміщень в пам`ятці архітектури національного значення (Присутствені місця) загальною площею 313,3 кв.м., що розташовується по АДРЕСА_8 .
На відчуження ТОВ «ЛІНУАР» зазначених нежитлових приміщень на користь ОСОБА_1 надавало погодження Міністерство культури та інформаційної політики України листом від 02.02.2023 р.
Після набуття у власність зазначених приміщень ОСОБА_1 , нею також було укладено охоронний договір від 25.09.2024 р. з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації на зазначені нежитлові приміщення.
Відповідно до п. 1. зазначеного охоронного договору, Власник бере на себе зобов`язання щодо охорони нежитлових приміщень в пам`ятці архітектури національного значення (Присутствені місця) загальною площею 313,3 кв.м., що розташовується по АДРЕСА_8 .
Усі зазначені охоронні договори, а також додатки до них, містять детальний опис архітектурно-художніх елементів пам`ятки культурної спадщини, технічний план нерухомого майна, що належить до пам`ятки, схему розташування об`єкту, а також фотофіксацію фасаду об`єкту та інтер`єру об`єкту.
Проаналізувавши зазначені документи, суд приходить висновку, що нежитлові приміщення, площею 313,3 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_6 , повністю віднесені до нерухомого майна, що належить до пам`ятки архітектури та культурної спадщини та є таким майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про охорону культурної спадщини», пам`ятки, їхні частини, пов`язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця.
Заявлені позовні вимоги позивача очевидно протирічать зазначеній нормі закону та фактично спрямовані на зобов`язання через суд демонтажу частини пам`ятки архітектури та культурної спадщини місцевого та національного значення.
Надаючи оцінку Технічному висновку від 17.03.2025 р. про технічний стан основних несучих і огороджуючих конструкцій нежитлових приміщень першого поверху (площею 313,3 м.кв.) будинку за адресою: АДРЕСА_6 з висновком про можливість демонтажу частини нежитлових приміщень, складеного експертами та спеціалістами Одеської державної академії будівництва та архітектури, суд враховує, що у ньому міститься висновок про те, що демонтаж конструкцій прибудови першого поверху (частини нежитлових приміщень, яка позначена на схематичному плані приміщень у технічному паспорті від 10.10.2024 р., як «приміщення 4») будинку за адресою: АДРЕСА_6 неможливий, оскільки це призведе до зменшення просторової жорсткості будівлі та збільшення її деформування, а можливо і руйнування.
Також суд зважає на висновок експерта № 277/25 судової будівельно-технічної експертизи від 26.03.2025 р., у якому судовий експерт дійшов висновку, що демонтаж частини нежитлового приміщення, яке позначено на схематичному плані приміщень у технічному паспорті від 10.10.2024, як «приміщення 4», з високою ймовірністю призведе до утворення недопустимих деформацій несучих елементів основної будівлі за адресою: АДРЕСА_6 .
Надаючи оцінку зазначеним доказам, суд приходить висновку що задоволення позовних вимог, а саме демонтажу частини нежитлових приміщень з високою ймовірністю призведе до пошкодження будівлі за адресою: АДРЕСА_6 , тобто пам`ятки архітектури та культурної спадщини місцевого та національного значення вцілому.
Суд також зважає на усталену практику Верховного Суду у аналогічних спорах, згідно з якою, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.
Відповідно до вимог частини сьомої статті 376 ЦК України, для задоволення позову у цій категорії справ необхідна наявність таких фактів, як неможливість перебудови об`єкту або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Тоді як знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Європейській суд з прав людини у рішенні від 21 квітня 2016 року у справі «Ivanova and Gherkezov v. Bulgaria», скарга № 46577/15, роз`яснив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Зазначена правова позиція є релевантною та викладена у постановах Верховного суду у аналогічних справах: Постанова КЦС ВС від 14.05.2025 - № 753/18729/16-ц, Постанова КЦС ВС від 07.05.2025 -№642/5901/21, Постанова КЦС ВС від 09.04.2025 -№ 947/19113/20, Постанова КЦС ВС від 26.02.2025 - № 592/3225/22, Постанова КЦС ВС від 29.01.2025 - № 205/2916/20, Постанова КЦС ВС від 08.04.2025 - № 369/8821/18, Постанова КЦС ВС від 04.12.2024 - № 205/3377/21, Постанова КЦС ВС від 13.11.2024 - № 288/697/20, Постанова КЦС ВС від 08.11.2024 - № 947/6189/21.
На підставу своїх позовних вимог, прокуратура посилається на Акт обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні за забудові на території м. Одеси від
03.06.2024 р., наданий Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради листом від 10.06.2024 р. № 7911-24.
Дослідивши зазначений доказ, суд погоджується з зауваженнями відповідача, що зазначений Акт як доказ на який посилається Прокурор не містить інформації щодо встановлення будь-яких порушень законодавства або затвердженої містобудівної документації, тим більше не було зроблено жодних висновків про самочинне будівництво та приписів про їх усунення.
Також суд звертає увагу на те, що, як зазначено у листі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та листі Управління від 10.06.2024р., та у самому Акті від 03.06.2024 р. «Оскільки даний об`єкт відноситься до категорії об`єктів із значним класом наслідків (ССЗ), повноваження щодо проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за даною адресою належать Державній інспекції архітектури та містобудування України.».
В зазначених документах не зазначено, яким чином та яким приладом проводилися виміри та не відомбражено конфігурацію земельної ділянки на плані. 
Таким чином, прокурор обґрунтовує позовні вимоги посиланням на Акт обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні за забудові м. Одеси, яким не встановлено будь-яких порушень законодавства або затвердженої містобудівної документації, а також у якому прямо зазначено про відсутність взагалі повноважень у осіб, які його склали на проведення такого обстеження та відповідно - складання такого акту.
Окремо суд звертає увагу на те, що прокурор просить задовольнити позовну вимогу та усунути перешкоди у користуванні «земельною ділянкою орієнтовною площею 16,8x3,92 кв.м» та «звільнити земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_6 , орієнтовною площею 16,8x3,92 кв.м шляхом знесення за власний рахунок самочинно побудованої на ній нежитлової будівлі (прибудови до будинку) орієнтовною площею 16,8x3,92 кв.м»
Аналізуючи зміст позовних вимог, слід зауважити на наявності певних неточностей в ідентифікації об`єкта спору. Зокрема, у позові не наведено чітких параметрів земельної ділянки, яку позивач просить звільнити, а вказана лише її "орієнтовна" площа.
Так опис площі об`єкта потребує додаткового уточнення. Застосована у позовній заяві формула "16,8х3,92 кв.м" не дозволяє однозначно встановити розмір ділянки, адже площа за загальним правилом вимірюється у квадратних метрах як одиничний показник, а не як добуток величин. 
Одеський апеляційний суд, у справі у аналогічних правовідносинах, у постанові від 06.06.2024 р. по справі № 523/9802/20, скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволенні позову Одеської міської ради, зокрема через те, що «За обставинами даної справи позивач не надав до суду належні та достатні докази належності позивачу відповідної земельної ділянки, на якій розташоване самочинне будівництво, а також не надав доказів на підставі оцінки яких можливо було би встановити місце розташування самочинного будівництва, його конфігурацію, а також площу та конфігурацію земельної ділянки, яку було самочинно забудовано».
Таким чином, на думку суду, самочинне будівництво за цією адресою не було задокументовано повноваженим органом, а передбачені законодавством заходи щодо реагування, за весь цей час, не проводились. Розташування спірної земельної ділянки та її розмір не зафіксований, відповідальна особа не встановлена, та їй не запропоновано усунути порушення, винна особа до відповідальності не притягувалася. 
Щодо посилання відповідача на те, що заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2006 р. по справі № 2-10700/06 було скасовано ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.06.2010 р., необхідно зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у пункті 7.22 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, конкретизувала свої попередні висновки та зазначила: «Скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення».
Зазначена правова позиція Верховного Суду є актуальною та застосовується як універсальна при розгляді справ щодо заперечення (оспорювання) різних юридичних фактів з посиланням на скасування відповідного (попереднього) судового рішення та викладена, зокрема у постановах Верховного суду, а саме: Постанова КЦС ВС від 05.10.2022 - № 569/5761/19, Постанова ОПКЦСВС від 05.09.2022 -№ 554/1924/20, Постанова КЦС ВС від 20.07.2022 - № 203/4193/19, Постанова КЦС ВС від 23.02.2022 - № 200/5013/17, Постанова КЦС ВС від 31.05.2022 - № 761/18088/18, Постанова КЦС ВС від 08.06.2022 - № 265/7186/20.
Вказані обставини прокурором не доведені, а заперечення відповідача не спростовані.
Також суд звертає увагу суду на рішення Європейського суду з прав людини від 12.12.2024 року у справі «ТОВ «Одеська бутербродна компанія» проти України» (заява № 59414/15) яке на переконання суду є релевантним до вказаних правовідносин. 
Європейський суд зазначив, що «...ніщо в матеріалах справи не дозволяє припустити, що підприємство-заявник - або, якщо на те пішло, її засновники та учасники пан і пані Є. - порушили закон або брали участь у будь-яких шахрайських діях. Пан і пані ОСОБА_3 придбали кафе у пана М., право власності якого було належним чином зареєстроване органами державної влади на підставі чинного на той момент рішення суду. Суд пам`ятає про нестандартну процедуру, яка призвела до визнання права власності пана М. на кафе. Право власності підприємства-заявника на кафе також було належним чином зареєстроване органами державної влади, і воно володіло кафе без жодних перешкод щонайменше два роки (з 2012 року, коли воно зареєструвало своє право власності, до 2014 року, коли прокурор ініціював провадження щодо нього). Тому Суд вважає, що відповідне кафе було «майном» підприємства-заявника. Отже, визнання недійсним права власності підприємства- заявника на кафе становило втручання в його майнові права. Незалежно від того, чи розглядається це втручання як позбавлення майна або контроль за користуванням майном, застосовні принципи залишаються такими ж. Зокрема, щоб захід, який становить втручання, відповідав статті 1 Першого протоколу до Конвенції, має бути доведено, що він був законним, здійсненим «відповідно до загальних інтересів» і існував розумний зв`язок пропорційності між застосовними засобами та метою, якої прагнули досягти (пункт 24 рішення).
Європейський суд також наголосив на тому, що «.. .необхідність виправити стару «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, добросовісно набуте особою, яка покладалася на законність дій органу державної влади. Ризик будь-якої помилки органу державної влади має покладатися на саму державу і помилки не повинні виправлятись за рахунок зацікавлених осіб. У контексті скасування помилково наданого права власності принцип належного урядування може не лише покладати на органи державної влади обов`язок діяти невідкладно при виправленні своєї помилки, але й може також вимагати виплати колишньому добросовісному власнику належної компенсації або іншого виду відповідного відшкодування (див., наприклад, рішення у справі «МПП «Фортеця» проти України» [Комітет] (Fortetsya, МРР v. Ukraine) [Committee], заява № 68946/10, пункт 42, від 11 червня 2020 року з подальшими посиланнями) (пункт 26 рішення).
Також суд звертає увагу, що у вказаній справі, зроблено наступні висновки:
«Розглянувши матеріали справи, Європейський суд зазначив, що у цій справі, навіть припустивши, що оскаржуване втручання було передбачене законодавством і переслідувало мету, яка відповідала суспільному інтересу, воно в будь-якому випадку не відповідало вимозі пропорційності.
Європейський суд наголосив, що навіть після того, як право власності підприємства-заявника на кафе було визнано недійсним і було знову видано наказ про знесення кафе у 2016 році, жодних дій для виконання цього рішення вжито не було, а виконавче провадження досі триває, хоча минуло вісім років. Більш того, з липня 2011 року до березня 2012 року кафе тричі змінювало власників, але жодного разу органи державної влади під час реєстрації прав власності не виявили жодних порушень щодо статусу майна чи не запобігли вчиненню правочииів стосовно нього, хоча їм мало бути відомо щонайпізніше з 2008 року, що це майно було самочинною забудовою. Європейський суд зазначив, що це є ознакою тривалого терпимого ставлення органів державної влади до існуючої ситуації або щонаймеише небажання остаточно розв`язати її.»
Матеріалами справи підтверджено, що нежитлові приміщення площею 313,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_6 , є невід`ємною частиною пам`ятки архітектури національного значення. Факт неодноразового переходу права власності на об`єкт на підставі виданого органом місцевого самоврядування свідоцтва на право власності, замість скасованого заочного рішення у 2010 році на підставі заяви органу місцевого самоврядування, подальша реєстрація права власності за ОСОБА_1 , послідовне укладення охоронних договорів (від 2013, 2023 та 2024 років) за погодженням з Міністерством культури та інформаційної політики України, а також наявність офіційного дозволу профільного Міністерства на відчуження цього майна свідчать про легітимізацію статусу об`єкта з боку держави та тривале терпиме ставлення до існоючої ситуації.
Зазначені обставини не дають підстав суду задовольнити вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення, адже втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути чітким, унормованим, передбачуваним та пропорційним для особи у користуванні його майном, а недотримання визначених законом процедур не повинно виправдовуватися лише невизначеною суспільною необхідністю.
Таким чином, суд вказує, що позовні вимоги заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах Одеської міської ради не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову Заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінуар», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Виконавчий комітет Одеської міської ради, Приватне підприємство «Спорттак», Приватна компанія Мавіліло Ентерпрайзіз ЛТД, Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу, шляхом зобов`язання звільнити земельну ділянку та знесення самочинного будівництва– відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя        А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 26.01.2026 року.

Суддя        А.В. Науменко16.01.26