ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/17515/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року (суддя К.С. Кучма) у справі № 160/17515/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Відділ державного нагляду контролю у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Відділ державного нагляду контролю у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті, у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №006583 від 21.05.2025 року до позивачки у вигляді стягнення в сумі 17 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка не є перевізником та суб`єктом господарювання в розумінні Закону №2344-III. Вантажний автомобіль надано в оренду ТОВ «БУДКОМФОРТ-Д» за договором оренди транспортного засобу, договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Верховецькою В.Е. від 15.06.2023 року, зареєстрований в реєстрі за №325, строк оренди до 15.06.2028 року. Відтак, позивачка вважає, що спірна постанова №006583 від 21.05.2025 року є протиправною та підлягає скасуванню.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Судом першої інстанції зазначено, що відповідач при винесені постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу №006583 від 21.05.2025 року на позивача діяв не на підставі Закону №2344-ІІІ, оскільки позивачка не є перевізником в розумінні Закону №2344-ІІІ.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що перевізником згідно Закону №2344-ІІІ є особа, яка здійснює перевезення на комерційній основі чи за власний 
кошт. Зазначає, що договір оренди транспортного засобу був наданий лише до суду, а під час перевірки або розгляду справи відповідачем такий договір надано не було. Наполягає, що в спірному випадку саме позивачка є автомобільним перевізником, а тому спірна постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №006583 є правомірною.
Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 29.04.2025 року старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області в рамках проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, місце перевірки: Дніпропетровська обл., с.Новомиколаївка, а/д Т-04-21, перевірено транспортний засіб марки КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , (водій ОСОБА_2 ), що належить позивачці.
Згідно із актом про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №064978 від 29.04.2025 року, зокрема встановлено, таке:
«Направлення на перевірку 24.04.2025 року № 001553.
Під час перевірки виявлено порушення статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевізник не забезпечив виконання вимог цього Закону, а саме: відсутня товарно-транспортна накладна, або інший, визначений законодавством документ на вантаж, відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до т.з. КАМАЗ, н.з. НОМЕР_1 , чим порушено ст.48 цього Закону, та п.6.1 Наказу МТЗУ № 340 від 07.06.2010 р.
У тому числі порушення відповідальність за яке передбачена вимогами статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абзац третій частина 1 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених ст.48 цього Закону, а саме: відсутня товарно-транспортна накладна, або інший, визначений законодавством документ на вантаж, відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до т.з. КАМАЗ, н.з. НОМЕР_1 . Пояснення водія про причини порушень: Водій від підпису та пояснень відмовився.».
21.05.2025 року за результатами розгляду справи Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області прийняла постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №006583 за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», що підтверджується актом №064976 від 29.04.2025 р. та на позивачку накладено штраф в розмірі 17 000 грн.
Вважаючи постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №006583 протиправною, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з винесенням Укртрансбезпекою постанови про накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу за порушення вимог статті 48 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344).
Відповідно до ч.1 ст.34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.
Відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Колегія суддів враховує, що у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 240/22448/20 Верховний Суд зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).
Матеріалами справи підтверджено, що спірною постановою до позивачки застосовано відповідальність, що передбачена абз. 3 ч.1 ст.60 Закону № 2344-III.
Позивачка наполягає, що в спірному випадку вона не є автомобільним перевізником, а отже до неї не може бути застосовано відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт згідно ст.60 Закону № 2344-III.
З метою підтвердження правомірності спірної постанови відповідачем подано суду акт про проведення перевірки №064978 від 29.04.2025 року, який містить відомості, що під час перевірки виявлено порушення статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевізник не забезпечив виконання вимог цього Закону, а саме: відсутня товарно-транспортна накладна, або інший, визначений законодавством документ на вантаж, відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до т.з. КАМАЗ, н.з. НОМЕР_1 , чим порушено ст.48 цього Закону, та п.6.1 Наказу МТЗУ № 340 від 07.06.2010 р. 
Також, в акті перевірки вказано, що перевізником є саме позивачка.
Враховуючи підстави позову та доводи учасників справи в цій справі слід з`ясувати, чи була позивачка в момент перевірки дійсним автомобільним перевізником в розумінні Закону № 2344-III.
Апеляційний суд враховує, що відповідно до частини першої статті 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Тобто, законодавець пов`язує наявність статусу автомобільного перевізника, що здійснює перевезення вантажів саме із наявністю договору про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Законними підставами використання транспортного засобу є використання транспортних засобів, які належать перевізнику на праві власності або згідно права користування, яке опосередковується укладенням відповідних договорів.
Отже, для підтвердження наявності статусу «автомобільного перевізника, що здійснює перевезення вантажу» у розумінні частини першої статті 33 Закону № 2344-III необхідно встановити дві ознаки: 1) наявність договору про перевезення вантажу транспортним засобом; 2) використання транспортного засобу на законних підставах.
Одночасне встановлення двох із наведених умов є підставою стверджувати, що відповідний суб`єкт є автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажу у розумінні частини першої статті 33 Закону № 2344-III.
Аналогічний підхід щодо встановлення автомобільного перевізника вказано Верховним Судом у постанові від 13.03.2025 року у справі № 120/10641/22.
Колегія суддів з`ясувала, що матеріали справи не містять доказів наявності договору про перевезення вантажу транспортним засобом, в якому б позивачка була перевізником, тобто особою яка надає послуги перевезення. 
Натомість, колегія суддів зі змісту матеріалів справи встановила, що 15.06.2023 року на підставі договору оренди транспортного засобу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Верховецькою В.Е. від 15.06.2023 року, зареєстрований в реєстрі за №325, транспортний засіб КАМАЗ номерний знак НОМЕР_1 був переданий позивачем в оренду ТОВ «БУДКОМФОРТ-Д», строком до 15.06.2028 року. Договір оренди є чинним та недійсним не визнавався, зворотні докази відсутні. Тому, колегія суддів дійшла висновку, що автомобільним перевізником у розумінні Закону № 2344-ІІІ в межах спірних правовідносин є саме наймач, а не позивач.
За цих обставин є правильним висновок суду першої інстанції, що 29.04.2025 року (станом на дату проведення перевірки) автомобільним перевізником виступала не позивачка, а ТОВ «БУДКОМФОРТ-Д».
Відтак, оскільки позивачка у спірному випадку не є автомобільним перевізником, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для застосування до неї відповідальності, що передбачена ст.60 Закону № 2344-ІІІ, немає, а тому спірна постанова від 21.05.2025 року №006583 є протиправною та підлягає скасуванню.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року у справі № 160/17515/25 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 02.02.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров