РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2026 року 	м. Рівне	№460/21148/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 	
 	про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії від 30.10.2025 №172050007651, зобов`язання прийняти рішення щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 07.08.2025.
На обґрунтування спірних правовідносин зазначив, що він як потерпілий від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії, на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на пільгову пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, проте відповідач відмовив йому у призначенні такої пенсії. Вказує, що причиною такої відмови стало те, що період проживання або роботи станом на 1 січня 1993 року менше 3 років. За таких обставин, просив позов задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою суду від 24.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень вказав, що спірне рішення є правомірним, оскільки у позивача відсутній необхідний період проживання чи праці в зоні гарантованого добровільного відселення.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
Позивач є особою потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується довідкою від 25.09.2025 №3118, виданою Рівненською обласною державною адміністрацією.
Згідно з довідкою від 10.07.2025 №02-57/387, виданою Каноницькою сільською радою Вараського району Рівненської області, позивач дійсно проживає та зареєстрований в селі Озеро Вараського (Володимирецького) району Рівненської області на дату Чорнобильської катастрофи 26.04.1986 по 30.08.1988, з 03.08.1992 по даний час, територія якого відноситься до зони гарантованого добровільного відселення згідно Постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106.
Відповідно до довідки від 06.08.2025 №1645 позивач проходив дійсну військову службу з 21.12.1989 по 15.11.1991.
Згідно з даними військового квитка НОМЕР_1 позивач, зокрема, проходив військову службу з 25.12.1989 по 01.08.1990 у військовій частині НОМЕР_2 , з 01.07.1990 по 05.03.1991 у військовій частині НОМЕР_3 .
Відповідно до довідки від 19.08.2025 №2957, військова частина НОМЕР_2 та військова частина НОМЕР_3 були розташовані на території селища Нові Білокоровичі Коростенського (Олевського) району Житомирської області. Даний населений пункт відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, згідно Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991.
23.10.2025 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 30.10.2025 №172050007651 позивачу відмовлено у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи (проживання) в зоні гарантованого добровільного відселення, визначеного законодавством (3 роки).
У такому рішенні зазначено, що страховий стаж становить 35 років 08 місяців 01 день, період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення 2 роки 9 місяців 04 дні. До періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано військовий квиток НОМЕР_1 від 21.12.1989, довідку №2957 від 19.08.2025 та довідку №1645 від 06.08.2025, оскільки неможливо визначити місце проходження військової служби для визначення права на пенсію відповідно пункту 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.03.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком встановлено ст. 26 Закону №1058-ІV.
В той же час, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-ХІІ).
Статтею 49 Закону №769-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно із частиною першою статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Абзацом 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 11 Закону № 796-XII встановлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовою для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII є факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993.
Початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому, максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.
Спірні правовідносини між сторонами у цій справі зокрема виникли з приводу наявності чи відсутності факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення та, відповідно, права користуватися пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Так, у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 30.10.2025 №172050007651 зазначено, що однією із обов`язкових умов для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону № 796 є постійно проживати чи постійно працювати в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років. Документами підтверджено факт проживання – 2 роки 9 місяців 4 дні.
До періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано військовий квиток НОМЕР_1 від 21.12.1989, довідку №2957 від 19.08.2025 та довідку №1645 від 06.08.2025, оскільки неможливо визначити місце проходження військової служби для визначення права на пенсію відповідно пункту 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Визначаючись щодо належного та достатнього підтвердження необхідного періоду проживання (роботи, навчання) позивача для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII суд враховує, що згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі Порядок №22-1), з урахуванням змін, внесених постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2023 року №55-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 січня 2024 року за №1/41346), які набрали чинності 15 лютого 2024 року, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення; для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування; для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Так, судом встановлено, що позивач є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується довідкою від 25.09.2025 №3118, виданою Рівненською обласною державною адміністрацією.
Згідно з довідкою від 10.07.2025 №02-57/387, позивач дійсно проживає та зареєстрований в селі Озеро Вараського (Володимирецького) району Рівненської області на дату Чорнобильської катастрофи 26.04.1986 по 30.08.1988, з 03.08.1992 по даний час, територія якого відноситься до зони гарантованого добровільного відселення згідно Постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106.
Доказів того, що вказана довідка є нечинною (недійсною) матеріали справи не містять.
Згідно з даними військового квитка НОМЕР_1 позивач, зокрема, проходив військову службу з 25.12.1989 по 01.08.1990 у військовій частині НОМЕР_2 , з 01.07.1990 по 05.03.1991 у військовій частині НОМЕР_3 .
Відповідно до довідки від 19.08.2025 №2957, військова частина НОМЕР_2 та військова частина НОМЕР_3 були розташовані на території селища Нові Білокоровичі Коростенського (Олевського) району Житомирської області. Даний населений пункт відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, згідно Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991.
Отже, періоди проходження військової служби у військових частинах НОМЕР_2 та НОМЕР_3 підлягають врахуванню до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення. А доводи відповідача з цього приводу суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки довідкою №2957 чітко встановлено, що військова частина НОМЕР_2 та військова частина НОМЕР_3 були розташовані на території радіаційного забруднення.
Таким чином, період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 (з 26.04.1986 по 30.08.1988, з 25.12.1989 по 01.08.1990, з 01.08.1990 по 05.03.1991, з 03.08.1992 по 01.01.1993) становить 3 роки 11 місяців 18 днів, що є необхідною умовою для підтвердження права на додаткове зменшення пенсійного віку, передбаченого положеннями статтею 55 Закону №796-XII, а також те, що позивач має початкову величину зниження пенсійного віку на 3 роки.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ (3 роки початкова величина; 3 роки додатково за повних 6 років проживання в зоні гарантованого добровільного відселення).
Суд зауважує, що на момент звернення до територіального органу Пенсійного фонду України позивачу виповнилось 54 роки 2 місяці 17 днів, а зарахований страховий стаж становить 35 років 8 місяців 1 день.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, приймаючи рішення від 30.10.2025 №172050007651 про відмову у призначенні пенсії позивачу зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ діяло протиправно, з огляду на що суд вважає за необхідне визнати протиправним вказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та скасувати його.
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення щодо призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку з 07.08.2025, як способу відновлення прав позивача, суд зазначає, що за змістом п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.
Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кодексом адміністративного судочинства України також визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України). В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.
У пункті 145 рішення від 15.11.96 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
У рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені нормами Законів №1058-IV, №1788-XII. Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені також законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Як вже встановлено судом, у позивача наявні всі умови (страховий стаж, період проживання (праці) на території зони гарантованого добровільного відселення, пенсійний вік), які є достатніми для призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ.
Враховуючи вимоги ст.45 Закону №1058-IV, дату звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком (23.10.2025) та дату народження позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) суд вважає, що така пенсія повинна бути призначена з 07.08.2025, оскільки звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку - 54 років.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи те що, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій, з огляду на з`ясовані обставини справи суд дійшов висновку про задоволення позову.
В силу приписів ч.1 ст.139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 30.10.2025 №172050007651 про відмову призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 з 07.08.2025 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26,м. Дніпро,Дніпропетровська обл.,49094. ЄДРПОУ/РНОКПП 21910427) 

Повний текст рішення складений 03.02.2026.

Суддя       Олег ГРЕСЬКО