Справа № 560/10835/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

01 січня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, в якому просить:
1. Визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Національної академії Державної прикордонної служби України, імені Богдана Хмельницького щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час-затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2021 по день фактичного розрахунку - 21.05.2025.
2. Зобов`язати Національну академію Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2021 по день фактичного розрахунку - 21.05.2025 в розмірі грошового забезпечення за шість місяців.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на дату звільнення повний розрахунок з позивачем проведено не було. Фактичний розрахунок з виплати належних сум проведено лише 21.05.2025.
Позивач вважає, що його права порушені і мають бути відновлені шляхом виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано у Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького довідку (із розрахунком) про середньоденний розмір грошового забезпечення позивача за два останніх місяці перед звільненням (червень-липень 2021 року).
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що 23.06.2025 року ОСОБА_1 втретє подає позов щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за один і той же період, а саме за період з 01.08.2021 по 21.05.2025. Тому вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за період з 01.08.2021 по 21.05.2025 є безпідставною. Окрім того, вказує, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини працівників, а в нашому випадку предметом спору є правовідносини щодо проходження військової служби, які регулюються нормами спеціального законодавства та не можуть підмінюватись нормами Кодексу законів про працю України, тому як позивач був військовослужбовцем, а не працівником. Військовослужбовці не мають правового статусу «працівник», проходження ними військової служби врегульовано спеціальним законодавством, тому чинність Кодексу законів про працю України на них не поширюється, через це його норми, зокрема норми статті 116, 117 Кодексу, не можуть поширюватись на військовослужбовців та на правовідносини щодо проходження військової служби. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Позивач - ОСОБА_1 , у період з 11.09.2000 по 01.08.2021, проходив військову службу за контрактом у Національній академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького у військовому званні «підполковник».
19 липня 2021 року відповідно до наказу ректора ІНФОРМАЦІЯ_1 №534-ОС позивача, старшого викладача кафедри загальновійськових дисциплін факультету безпеки державного кордону, звільненого з військової служби в запас наказом ректором Національної академії від 30.06.2021 № 489 -ОС за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статі 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 01.08.2021 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.03.2025 у справі № 5607342/25 Національною академією Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького нараховано і 21.05.2025 виплачено індексацію грошового забезпечення (індексацію-різницю) за період з 01.03.2018 по 01.08.2021, виходячи з щомісячної фіксованої величини 4 463,15 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, в розмірі 141012,50 грн.
В травні 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2021 по день фактичного розрахунку - 21.05.2025.
За результатами розгляду заяви відповідач листом від 28.05.2025 за № 09.01/К-126/153 повідомив про відмову у виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
Вважаючи невиплату відповідачем середнього заробітку протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується і виходить з такого.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з пунктами 2, 4 ст. 9 Закон №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.
Так, пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено непроведення відповідачем повного розрахунку із позивачем в день його звільнення (невиплата у встановленому розмірі індексації грошового забезпечення ).
За правилами статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.
Так, ч.1 ст.117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Водночас Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції: "У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті".
Закон України №2352-ІХ та, відповідно, нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19 липня 2022 року.
У спірних правовідносинах остаточний розрахунок з позивачем здійснений відповідачем 21.05.2025, а періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних останньому сум, є проміжок часу з 02.08.2021 (з дня, наступного за датою звільнення) по 21.05.2025.
Спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі можна умовно поділити на 2 частини: до набрання чинності 19.07.2022 і після цього.
Так, період з 02.08.2021 до 18.07.2022 регулюється редакцією ст.117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. Натомість, період з 19.07.2022 до 21.05.2025 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.
Висновок аналогічного змісту викладено Верховним Судом у постановах від 15.02.2024 у справі № 420/11416/23, від 29.01.2024 у справі №560/9586/22, від 28.06.2023 у справі №560/11489/22.
Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно з п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
В свою чергу, відповідно до п.7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується. Розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.
З матеріалів справи суд встановив, що середньоденний заробіток позивача відповідно до довідки відповідача складає 652,02 грн.
За період з 02.08.2021 по 18.07.2022 розмір коштів, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні позивача, складатиме 228859,02 грн (652,02 грн х 351 день), а за період з 19.07.2022 по 21.05.2025 (не більше як за шість місяців) - 119971,68 грн.
Разом з тим, суд враховує, що позивачу вже двічі виплачувався середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме: за період з 02.08.2021 по 06.12.2024 (рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.06.2025 у справі №560/3700/25) та за період з 02.08.2021 по 23.12.2024 (рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.07.2025 у справі №560/19734/24).
Необхідно зауважити, що за своєю правовою природою стягнення середнього заробітку за приписами статті 117 КЗпП є спеціальним видом відповідальності роботодавця, тож неприпустимим є застосування такої санкції повторно за один і той самий період.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток за період з 24.12.2024 по 21.05.2025 (149 календарних днів), який не охоплювався вказаними рішеннями суду.
Таким чином, за період з 24.12.2024 по 21.05.2025 відповідно до Порядку №100 середній заробіток позивача становить (149 днів х 652,02 грн) 97150,98 грн. 
Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на встановлені в ході розгляду обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.
Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн, тому, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, ці витрати необхідно стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.12.2024 по 21.05.2025.
Стягнути з Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 97150,98 грн за час затримки розрахунку при звільненні з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) 	
Відповідач:	Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького (вул. Шевченка, 46,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29007 , код ЄДРПОУ - 14321481) 	

Головуючий суддя 		В.К. Блонський