УХВАЛА

30 грудня 2025 року 
м. Київ 

справа № 520/15989/25
адміністративне провадження № К/990/51714/25 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року у справі №520/15989/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 надати позивачу інформацію про зміст опису подвигу старшого лейтенанта ОСОБА_1 відповідно до його звернення від 26.04.2025, який фігурує у поданні (клопотанні) командування військової частини НОМЕР_2 до командування військової частини НОМЕР_1 від 04 червня 2023 року № 2064.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 надати позивачу інформацію, зазначену в пункті 1 прохальної частини цієї позовної заяви, в електронному (сканованому) вигляді на його електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 одним з таких варіантів (способів):
у вигляді витягу з подання командування військової частини НОМЕР_2 до командування військової частини НОМЕР_1 від 04 червня 2023 року №2064 із зазначенням у ньому тільки інформації, яка стосується позивача та вчиненого ним подвигу (без зазначення інформації щодо інших осіб та вчинених ними подвигів), та копії нагородного листа на позивача або витягу з нього зі змістом опису подвигу позивача;
у вигляді окремого документа (листа, інформаційної довідки) із наведеним у ньому змістом опису подвигу позивача.
Ухвалою від 08 вересня 2025 року клопотання представника відповідача задоволено. Замінено відповідача - військову частину НОМЕР_2 його правонаступником - військову частину НОМЕР_1 .
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
10 грудня 2025 року ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року у справі №520/15989/25. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно та щодо якої відсутній висновок Верховного Суду, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Із системного аналізу наведених положень процесуального закону слідує, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга. 
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що вона не містить посилань на конкретний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження та належних обґрунтувань такого посилання.
Фактично доводи касаційної скарги зводяться до повторного викладення позиції сторони та незгоди з висновками судів попередніх інстанцій, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції та не може бути розцінене як належне обґрунтування підстав касаційного оскарження.
Окрім цього, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Згідно ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року справу №520/15989/25 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Отже, враховуючи, що ця справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, визначених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та обґрунтувати посилання на конкретний підпункт.
При цьому, доведення вищезазначених обставин та, відповідно, право на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Скаржник обґрунтовує наявність підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України твердженнями про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки в умовах відсічі і стримування військової агресії російської федерації проти України питання, порушене позивачем, набуває все більшої гостроти та актуальності, у зв`язку з неодмінним масовим попитом на неї військовослужбовців, правоохоронців та інших представників сил безпеки та оборони, для яких істотне значення має і матиме історичний та особистісний аспект в контексті діянь, які вони вчиняли, захищаючи Батьківщину від російських загарбників.
Наведені доводи зводяться до загальних міркувань щодо актуальності тематики спору та припущень про можливу кількість осіб, яких вона може стосуватися, і не містять правової аргументації, що підтверджувала б наявність питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Фундаментальність питання права у розумінні підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачає існування новітнього, проблемного, засадничого питання застосування норми права, яке потребує уніфікованого тлумачення для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. Натомість у касаційній скарзі таке питання права не сформульовано, а також не визначено, яка саме норма матеріального чи процесуального права судами попередніх інстанцій застосована неправильно і в чому полягає помилка її застосування.
Фактично скаржник ототожнює «фундаментальне значення» із власною оцінкою важливості отримання інформації про зміст службового документа щодо нагородження та допустимості надання документів, що є аргументацією по суті спору та не утворює виключної підстави касаційного оскарження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження.
Таким чином, посилання скаржника на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підтверджує наявність виключної підстави касаційного перегляду і не може бути прийняте судом як достатня підстава для відкриття касаційного провадження.
Крім того, скаржник зазначає, що особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи.
Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені посилання, оскільки доводи скаржника про те, що відсутність надання запитуваної інформації позбавляє його можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, при розгляді інших судових справ, зокрема адміністративної справи №520/31530/25 та цивільних справ №641/7254/25, №641/7280/25, №641/6404/25, не відповідають змісту підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки зводяться до тверджень про ускладнення доведення позиції скаржника у інших провадженнях у зв`язку з відсутністю доступу до окремих документів, а не до встановлення судами у цій справі преюдиціальних обставин у розумінні статті 78 КАС України.
Скаржником не зазначено, які саме обставини, встановлені судами у цій справі, є обов`язковими для суду в інших провадженнях, у чому полягає їх преюдиціальне значення, та з яких підстав вони не підлягатимуть перевірці й оцінці судами при розгляді відповідних справ, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що скаржник об`єктивно позбавлений можливості їх спростувати, а отже підпункт «б» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у даному випадку застосуванню не підлягає.
Також скаржник вказує, що ця справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для нього, як учасника відсічі і стримування збройної агресії, особи з інвалідністю внаслідок війни, нагородженої державними та іншими відзнаками, а також у зв`язку з потенційним використанням запитуваної інформації у подальшій науковій, громадській чи політичній діяльності.
Суд, відхиляє зазначені доводи, оскільки наведені обставини характеризують особу позивача та його суб`єктивну зацікавленість у результаті спору, але не підтверджують того, що предмет даної справи виходить за межі індивідуального публічно-правового спору про доступ до інформації та стосується питань, вирішення яких має об`єктивне значення для невизначеного кола осіб або для функціонування публічних інститутів.
Саме по собі очікуване значення інформації для особистої, професійної чи іншої діяльності позивача не є критерієм «значного суспільного інтересу» або «виняткового значення справи» у розумінні наведених норм процесуального закону.
Суд, звертає увагу, що вжите національним законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Указане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням і захистом цінностей, утрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення: визначення і зміну конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.
Тому, суд зазначає, що касаційна скарга не містить аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.
Суд також відхиляє твердження скаржника, що справа має виняткове значення для нього, оскільки не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів, є винятковими та такими, що без судового захисту можуть призвести до незворотних наслідків.
Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.
Встановлення в КАС України виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи та гарантувати особі права на остаточне та обов`язкове судове рішення.
Суд враховує, що для кожної із сторін справа, в якій він є учасником має виняткове значення, оскільки спірні правовідносини, що склались, потребують судового втручання.
Разом з тим, скаржник повинен довести, що спірні правовідносини є винятковими та такими, що без судового захисту можуть призвести до незворотних наслідків.
При цьому, Верховний Суд зазначає, що незгода із судовим рішенням не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є передбачуваним процесом.
Проте, Суд зазначає, що посилання на підпункти пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не звільняє особу від обов`язку обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справі.
Верховний Суд звертає увагу скаржника, що у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження необхідно наводити та обґрунтовувати, як виключні підстави касаційного оскарження передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України так і загальні підстави передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України, 
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року у справі №520/15989/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур